Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy:
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU je bez souhlasu nositele práv zakázána.

LitRPG v nakladatelství

Vasilij Mahaněnko

Cesta šamana

Úkol přežít

Kartosský gambit

Tajemství Temného hvozdu

Hrad fantomů

Karmadontova šachovnice

Šamanova pomsta

Válka klanů

Galaktogon

Hra začíná

Hledání Uldanů

Šek na miliardu

Pavel Korněv

Pouť mrtvého

Mrtvý lotr

Království mrtvých

Družina mrtvého

Strážce mrtvých

Nepřítel živých

Ros Per

Alfa Řím

Volper

Skurfaifer

Nultá úroveň

Michael Atamanov

Obránce perimetru

Sektor osm

Za smrtí

Nová smlouva

Hra bez pravidel

Temný bylinkář

Herní tester

Stále ve střehu

Past na panovníka

Hledání těla

Ohýbači reality

Odpočet

Vnější hrozba

Zásadní změna

Pavučina světů

Skok do neznáma

Esa v rukávu

Alexej Osadčuk

Mirror World

Projekt Každodenní Rutina

Citadela

Pouť vyděděnce

Soumračný obelisk

Zakladatel

Poslední život

Parchant

Hranice

Krevní pouta

Plamen severu

The Edges of Power*

* připravujeme

Originally published in English under the title Aces High

by Magic Dome Books, 2020

Copyright © Michael Atamanov 2020

Cover Art © Vladimir Manyukhin 2020

English Translation © Andrew Schmitt 2020

Czech Translation © Martin Kapalka

ISBN epub 978-80-7594-600-3

ISBN mobi 978-80-7594-601-0

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

www.instagram.com/fantom.print

#fantomprint

@fantom.print

ÚVOD

Dlouhodobé plány

Planeta Urmi II, domov prapředků miyelonianské rasy

Hvězdné město, hlavní město Spojených miyelonianských smeček

Západní svatyně První velké samice

„Všichni vládcové jsou přítomni, můžete začít,“ pošeptala služebná zamyšlené Velké kněžce, zatímco dokončovala vyčesávání její perleťově bílé srsti. Pak si posbírala své nástroje a rychle odešla.

Amiru U-Mayaoo se zvedla z křesla a důstojně se narovnala. Miyelonianská společnost věří, že právě ona je díky své moudrosti a bezchybné kráse tím pravým ztělesněním První velké samice. Pomalým pohledem přejela zářící hologramy všech sedmadvaceti miyelonianských vládců, aby se ujistila, že jsou na svých místech okolo kruhového pódia, na němž stála. Ano, vše bylo tak, jak to mělo být.

„Respektovaní vládcové smeček, svolala jsem toto shromáždění, protože musíme prodiskutovat dvě důležitá témata, jež se přímo týkají zájmů miyelonianské rasy,“ promluvila klidným tónem zkušeného řečníka. „Především jsem diplomatickými kanály obdržela zprávu od našich meleyephatianských nepřátel, obsahující kromě mnoha výhrůžek také ultimátum. Horda přesouvá veškeré vojenské lodě do centra válečného konfliktu a hodlá je použít k boji proti miyelonianským a geckhským rasám.“

Velká kněžka se odmlčela a místností to zašumělo. Někteří přítomní zalapali po dechu. Stalo se něco stěží uvěřitelného – poprvé v historii přestala horda rozšiřovat své území a převelela bojovou flotilu z hranic známého vesmíru do svého týlu, aby se tam vypořádala s jistými problémy. A to bez ohledu na skutečnosti, že pro meleyephatiany je bezuzdné zvětšování území a zotročování objevených ras základním kamenem jejich životní filozofie. Jaká událost asi donutila tyto vesmírné pavoukovce k odklonu od tradice trvající celá staletí?

„Znamená to, že naši vojáci konečně přemohli dávného nepřítele a zasadili mu tvrdý úder?“ zeptala se Ayvi U-Mawoo, čistě bílá miyelonianka a nejmladší ze tří aktuálně žijících ztělesnění Velké první samice.

„Pokud je mi známo, pak ne. Válka pokračuje podle plánu vytyčeného našimi stratégy,“ odpověděla velitelka miyelonianské flotily Keetsie-Myau, nejpopulárnější představitelka celé armády. „Využili jsme skutečnosti, že se všechny jednotky hordy zaměřily na boj proti geckhům, a nečekaně jsme tam poslali čtyři flotily. První obsadila dvacet meleyephatianských stanic a planet ve svém perimetru, aniž narazila na větší obranu. Druhá flotila jich obsadila šestnáct a Třetí dvaadvacet. Čtvrtá flotila pod mým osobním velením obsadila celkem třicet tři stanic patřících hordě. Pro meleyephatiany, kteří ovládají čtyřicet procent známého vesmíru a tisíce hvězdných systémů, je taková ztráta nepříjemná, ale rozhodně ne kritická. Mohli jsme obsadit mnohem více stanic, než bychom narazili na pomyslnou hranici, kterou nám analytici určili. Teprve její překročení by u hordy vzbudilo větší zájem. Pro upřesnění dodávám, že ta hranice mluví o sto třiceti obyvatelných planetách. Skutečný důvod, proč se meleyephatianská horda otočila naším směrem, tedy musí spočívat v něčem jiném. Máte nějaký nápad, co by to mohlo být?“

Velká kněžka byla jejím projevem skutečně potěšena. Keetsie-Myau kráčí mílovými kroky kupředu! Stal se z ní skvělý řečník, moudrý stratég, schopný velitel flotily a vládce jedné z nejpočetnějších miyelonianských smeček. Ještě nedávno byla tak naivní, že ji od jiných vojáků odlišoval jenom nádherný vzhled a nezměrné ambice, ale teď je Keetsie-Myau i zkušeným politikem. Tyto dojmy ostatně Velké kněžce potvrdil i systém hry ohýbající realitu, který Keetsie-Myau nedávno povýšil do hodnosti kung. Mladá samice dokázala zkrotit své hormony, ovládla pobláznění mladými samci, o kterém už si šuškala celá galaxie, a odmítla nespočet nápadníků. A díky tomu se kung Keetsie-Myau rychle blížila k dalšímu povýšení, tentokrát na kronga – absolutního vládce celé miyelonianské rasy.

Během kněžčiných úvah se na otázku položenou do pléna jako první ozval Teerr-Miauss, moudrý vládce miyelonianských archivářů. „Pravý důvod návratu meleyephatianské hlavní flotily možná tkví v utrpění těžkých ztrát. Kolují fámy, že jim před třemi tongy v Ayasarské hvězdokupě vyprášili kožichy…“

„To nejsou jen fámy,“ vložila se do debaty Velká kněžka. „Ta hojně napadaná informace byla potvrzena. Nedávná zpráva od hluboce zasazeného miyelonianského agenta obsahovala detailní informace o záležitostech meleyephatianské hordy a objevili jsme v ní i důkaz o velké bitvě v Ayasarské hvězdokupě, ke které došlo právě před třemi tongy. Meleyephatiani prohráli, a když se pokusili o druhou vlnu útoku, utrpěli neskutečné ztráty.“

„Dozvěděli jsme se i to, kdo nakonec triumfální pochod těch pavoukovců zastavil?“ zeptal se velitel První flotily.

Amiru U-Mayaoo by dokázala odpovědět sama, ale předala slovo šéfovi miyelonianské tajné služby, kungovi Wauu-Miaoo, který je o celkové situaci v oblastech hlubokého vesmíru informovaný ze všech nejlépe. Šedovlasý miyelonian, o němž se všeobecně ví, že nemá rád veřejné proslovy, rozladěně zastříhal vousy, ale přesto poskytl celému shromáždění detailní rozbor.

„Ano, dozvěděli. Byli to lidé. Jedna z větví rasy, jejíž příslušníci jsou roztroušeni po celém vesmíru. Donedávna jsme toho o nich moc nevěděli. Tentokrát se k nám donesla jedna naprosto jasná informace, a to jméno velitelky flotily, která rozprášila meleyephatianskou armádu na padrť. Byla to admirálka Nicole ton Savoia z Obránce perimetru. Slyšel jsem i jméno a titul jejich nejvyššího vládce, měl by to snad být císař Georg První, ale tahle informace ještě není potvrzena. V každém případě víme, že velitele meleyephatianské hordy souboj s tak obrovskou silou dost vyděsil. Proto okamžitě zastavil aktivní operace nejen v daném sektoru, ale i v sousedních. Všechny meleyephatianské lodě, které boj přežily, se stáhly z hranic a zamířily jinam. Tím myslím do války proti Spojeným miyelonianským smečkám a geckhské rase.“

Nastalo dlouhé ticho. Všichni chápali, že i přes značné ztráty představuje meleyephatianská flotila strašlivou hrozbu. Přílet tisíců nepřátelských lodí by okamžitě změnil rozložení sil. Místo jednoduché a rychlé války, se kterou Spojené smečky počítaly, by propukla krvavá jatka. Miyeloniani by možná bojovali o samotné přežití vlastní rasy. Nikdo si nepřál, aby věci zašly tak daleko.

„O čem přesně meleyephatiani mluví v tom ultimátu?“ zeptala se Ayvi U-Mawoo. „Požadují snad, abychom jim vrátili obsazené systémy?“

Velká kněžka, která se ve vojenských a politických záležitostech vyznala mnohem víc, nad absurdní otázkou mladší kolegyně překvapeně zamrkala.

„To v žádném případě. Kdo by se dobrovolně vzdával takové kořisti? Meleyephatiani tomu dobře rozumí a nepožadují nic, co by bylo nesplnitelné. Požadují jen to, abychom opustili kometu Un-Tau, která představuje pro několik meleyephatianských hnízd odpadlíků cíl posvátné poutě. Chtějí také uzavřít mírovou dohodu s naší rasou, která potrvá devět tongů. Horda nám dala na rozhodnutí čas do konce dnešního dne.“

Všichni zmlkli a zamysleli se nad tím, co se právě dozvěděli. Nakonec promluvil velitel Druhé flotily, leng Raoo-Miayawoo, jeden z nejzkušenějších a nejrespektovanějších velitelů Spojených smeček.

„Hned od začátku jsme tuhle válku vnímali jako vhodnou příležitost ukousnout si bez velkých bojů část území starého nepřítele, abychom hordu trochu oslabili. Nikdy jsme to nechápali jako otevřený konflikt, ve kterém se střetneme s početnými meleyephatianskými silami. Tam by se totiž naše ztráty vyšplhaly až do nebe. Můj názor tedy zní, že jsme dosáhli svých cílů a teď je načase přestat válčit.“

„Jsem stejného názoru,“ prohlásila Keetsie-Myau. „Miyeloniani jsou známí rychlostí svých rozhodnutí a flexibilitou vnímání galaktické politické scény. Spatřili jsme šanci posílit a chopili jsme se jí. Ale ti naivní a tvrdohlaví geckhové… abych řekla pravdu, je mi jich trochu líto.“ Radostný výraz sálající z velitelčiných očí však s jejími slovy ostře kontrastoval. „Naši předvídatelní spojenci jednali tak, jak jsme očekávali. Vyhlásili válku, navázali na sebe většinu meleyephatianských vojáků a vyčistili nám cestu. A teď to budou právě geckhové, kdo zažijí muka dlouhé války s meleyephatianskou hordou, která se srovnává s nečekanou porážkou. Jak jsme se dozvěděli, horda brzo pošle většinu svého vojska na frontu v naší části vesmíru.“

Velkou kněžku Amiru U-Mayaoo zaplavila další vlna obdivu ke Keetsie-Myau. Velitelka smečky Ostrý dráp skutečně vyrostla v moudrého politika a vysloužila si uznání ostatních vládců. Asi proto už vešel ve známost její neoficiální čestný titul „slavná velitelka“, přestože na něj podle miyelonianských zákonů neměla právo kvůli svému nízkému věku. Leng Amiru ještě chvíli počkala, ale nikdo z přítomných nevyjádřil názor, kterým by rozhodnutí slavné velitelky rozporoval.

„Dobrá. V tom případě ještě dnes odpovím velitelům hordy, že jejich nabídku mírové dohody bez výhrad přijímáme. Tím si zajistíme klid po dobu nejméně devíti tongů. Spojené miyelonianské smečky přestanou bojovat proti meleyephatianům, vojáci během následujících dvou až tří ummi odletí z komety Un-Tau, ale všechny ostatní obsazené stanice, planety, systémy a vesmírné osady právoplatně přejdou do naší správy.“

Tím se vyřešilo jedno důležité téma dnešní agendy a Amiru U-Mayaoo se přesunula k druhému bodu.

„Důvěryhodný zdroj mě informoval o dobře ukryté mobilní laboratoři, která se nachází v prostoru starověké rasy reliktů. Je stále plně funkční, vybavená a plná starodávných přístrojů, artefaktů a technologií. Nikoho z vás asi nemusím přesvědčovat o tom, že pro miyelonianské vědce je nesmírně zajímavá, a proto je třeba převézt ji do systému, kterému vládnou Spojené miyelonianské smečky.“

„A v čem je háček?“ zeptal se velitel miyelonianských archivářů. „Co je tak složitého na tom vzít laboratoř na vlečku a přitáhnout ji k jedné z mnoha vědeckých stanic, kde ji dokážeme prozkoumat?“

„Ta složitost vychází z faktu, vážený Teerr-Miaussi, že podle mého zdroje,“ Keetsie-Myau dala na poslední slova velký důraz, „se objevená základna s laboratoří původně nacházela na meleyephatianském území v neobyvatelném systému H9045/WE, ale pak se nějakým nevysvětlitelným způsobem přenesla do vedlejší galaxie.“

Velitelka Čtvrté flotily předvedla skvělou znalost situace. Tyto detaily neznala ani Velká kněžka.

„Do kočičí pracky! Nulový transport?!“ vykřikl překvapeně Azari Ur-Maya, velitel oddělení pro vědecký výzkum, který se do diskuze zapojil poprvé. „Vědci předpovídali tento způsob přepravy už před třemi sty tongy, ale dosud nikdo ho nedokázal zprovoznit. Je nad slunce jasné, že rasa, která tuto technologii spustí jako první, začne ihned dominovat celému vesmíru!“

„Další problém,“ promluvila opět Velká kněžka, „je v tom, že tuto laboratoř neobjevili naši vojenští průzkumníci, ale posádka lodě pod vedením svobodného kapitána, smíšená z nejrůznějších vesmírných ras. Miyeloniani jsou na této lodi v menšině, kromě nich je posádka složená z geckhů, meleyephatianů, lidí, a dokonce je tam i jarg. Proto předpokládám, že všechny zmíněné rasy o tomto objevu už vědí. Pokud neuděláme první krok my, kapitánovi začnou chodit nabídky od dalších velkých hráčů vesmírné politické hry.“

„První krok? Tím myslíš odkoupení pradávné vědecké laboratoře dřív, než kapitán rozezná její skutečnou hodnotu? Nebo…“ Velitelka První flotily se významně odmlčela a gestem naznačila podřezání krku.

Amiru U-Mayaoo i Keetsie-Myau si odfrkly.

„Se svobodnými kapitány jsem už mnohokrát jednala,“ prohlásila velitelka Čtvrté flotily. „Proto můžu říct, že kapitán ví naprosto přesně, jak nesmírně hodnotná věc mu spadla do klína. O tom nepochybujte. Zaútočit na tak zkušeného psionika ze zálohy nebude možné vzhledem k jeho vysokému vnímání nebezpečí. A kdyby se nám útok přece jen povedl, co dál? Co bychom vlastně s reliktskou laboratoří udělali? Její bezpečnostní systém používá umělou inteligenci, která komunikuje výhradně jen s relikty, a pokud se nemýlím, je k tomu potřeba aspoň druhá hodnost v hierarchii Pyramidy. Pokud zabijete lenga Gnata, bezpečnostní systém už dovnitř nikoho nepustí a laboratoř zůstane navždy opuštěná. A mít nakrknutého lenga Gnata po jeho oživení za osobního nepřítele, aniž bychom tu laboratoř získali, považuju za přinejmenším hloupé. Nezapomeňte, že jeho morfianka prokázala schopnosti proniknout přes ochranku až k samotné leng Amiru U-Mayaoo a zabít ji.“

Velká kněžka se při té nehezké vzpomínce otřásla. Ano, s tou plánovanou vraždou ji předem obeznámili, ale způsob, jakým to pak provedli, ji šokoval. Být vykuchán zaživa je asi nesmírně hnusný pocit!

„Takže svobodný kapitán, který tu laboratoř objevil, je leng Gnat?“ odhadl velitel archivářů a poškrábal se packou na kořeni nosu. „Ano, o tom šťastlivém samorostovi jsme už leccos slyšeli…“

„Kapitán je skutečně mimořádný muž! Pracuje pro geckhského velitele kunga Waida Shishishe a jeho Třetí útočnou flotilu. Vykonal pro něj mnohé, ale vnímáme i sympatie, které leng Gnat chová k miyelonianské rase jako takové. Několikrát nám pomohl. Kromě toho je oficiálním nepřítelem meleyephatianské hordy. Podle mého názoru tedy musíme s kapitánem zachovat co nejpřátelštější vztah, protože pak laboratoř přihraje právě nám. Všiml jsem si také zprávy, podle které člověk jménem leng Gnat přenesl své fyzické tělo na miyelonianskou stanici Kasti-Utsh III. To považuju za příhodnou šanci k osobnímu rozhovoru a dosažení vzájemné shody.“

Než na to stihl zareagovat kdokoli jiný, promluvila Keetsie-Myau.

„S lengem Gnatem si promluvím já! Vždyť je to můj partner v milostném tanci! Veřejně jsem mu přislíbila audienci a tu mu stále dlužím. Nastal čas na splnění slibu.“

1. KAPITOLA

V cizí galaxii

„Ayukhu, vždyť sis resetoval jen věk, ne zkušenosti a schopnosti! Pořád jsi jeden z nejlepších navigátorů v celém vesmíru, jak mi tedy můžeš tvrdit, že nevíš, kde jsme?!“

Ano, dalo by se to označit za nátlak, ale byl můj podřízený a já jsem vyžadoval, aby plnil své úkoly. Právě tak, aspoň podle mého názoru, by se měl kapitán ve složité situaci chovat. Jenže z pohledu na Ayukha mě bolelo srdce. Omládlý geckho se tvářil zoufale.

„Lengu Gnate, já s tím prostě nemůžu nic udělat! Kdykoli chci po palubním navigačním systému, aby zjistil naše souřadnice, okamžitě se sesype!“

Tohle jsem nečekal. Navigační systém fregaty selhává? To se mi ale vůbec nehodí! Kromě silného poškození trupu, ztráty tlaku ve třech sektorech, porouchaného hyperprostorového motoru, dvou zničených laserových kanonů a smrti pěti členů posádky máme ještě problémy s navigací, to je tedy skvělé… Ale palubní počítač by se možná dal opravit. Třeba by pomohl restart, přeinstalování programů nebo něco takového.

Zeptal jsem se navigátora, co radí lodní příručka.

„Víš, kapitáne…“ Geckho hlasitě vydechl a odmlčel se. „S touhle chybou se vůbec nepočítalo. Navigační systém používá ke zjištění souřadnic několik různých metod současně. Posílá signály k nejbližším vesmírným majákům, zjišťuje gravitační dislokaci, počítá prostorové extremity a proudové vektory neutrin. Ale především hodnotí charakteristiku světelného spektra, třídu a hmotnost viditelných hvězd a tato data porovnává s databází. Nicméně ani jedna z těch stovek tisíců hvězd,“ Ayukh ukázal chlupatou tlapou na obrazovku, „ani jediná z nich v geckhské navigační databázi není. Dokonce nám nepomáhají ani data, která jsme vložili z mnohem obsáhlejší meleyephatianské databáze! Zkusil jsem vektorování kvasarů, přestože je to extrémně nepřesná a zastaralá metoda vesmírné navigace, ale výsledek, který jsem tím získal, mě ani trochu nepotěšil. Vypadá to, že jsme daleko od známého vesmíru. Pravděpodobně jsme se přesunuli do úplně jiné galaxie!“

Poslední věty už můj vyšší důstojník prakticky křičel a já z jeho hlasu vnímal paniku. Přiznávám, že mě po tom obsáhlém vysvětlení přešla všechna kuráž. Díky své schopnosti dostat se do velkých problémů jsem asi jediný kapitán na světě, který udělal jediný krok a skončil až po krk v hovnech. Jak jinak se dá nazvat skok do cizí galaxie pomocí fregaty s nefunkčním hyperprostorovým motorem? Ale na druhou stranu, kdybychom tu závadu mohli opravit, pomohlo by nám to? Pokud běžný let od jedné hvězdy k druhé trvá několik let, návrat z cizí galaxie může zabrat miliony roků! Samozřejmě, vždycky je tu možnost, že se celá posádka zabije a pak se objeví na Kasti-Utsh III. Ale tím bychom přišli o skvělou fregatu katamaránového typu a nesmírně cennou mobilní laboratoř. Ztratili bychom vše a zašlapali tím do země všechny své naděje a sny. Já bych navíc musel počítat s razantní ztrátou autority a reputace šťastlivého kapitána…

Ne, nebudu propadat depresi! Udělám něco jiného – zkusím pochopit vybavení mobilní laboratoře, která nás do této galaxie přivedla. Ayukh prostuduje reliktské mapy a jejich souřadnicový systém. Pak dokážeme vypočítat parametry pro skok zpátky do naší galaxie. Nebo bezpečnostnímu systému laboratoře nařídíme, aby přeletěl s Paladinkou Tamarou k jakékoli geckhské či miyelonianské stanici, a manévrovací trysky nás pak dotlačí až do jejího doku. Problém je ovšem v tom, že od skoku nejsem s laboratoří v kontaktu a pokusy o jeho znovuobnovení jsou marné.

Zatímco jsem přemýšlel, na můstek se vrátil Dmitry Zheltov, kterého jsem poslal za léčitelem. Náš hlavní pilot utrpěl poranění ramene a sken, který jsem provedl, naznačil zlomeninu, ale Dmitry tuhle možnost celkem tvrdohlavě odmítal. Prý je to bolestivé, ale určitě se to brzy zahojí. Teď ale přišel s rukou zavěšenou na pásce, takže sken se asi nemýlil.

„No jo, kapitáne, bylo to zlomené,“ přiznal Dmitry s rozpačitým úsměvem. „Mauu-La mě prohlédl, stříkl mi do předloktí léčivé nanity a poslal mě pryč s doporučením, ať si na to aspoň tři dny dávám pozor. Docela mě překvapilo, že si na mě vůbec našel čas. Snaží se zachránit naši miyelonianskou překladatelku. Já tomu nerozumím, ale vypadalo to jako fakt složitá operace, dokonce si k tomu přizval Kirsana jako pomocníka. Gerd Ayni utrpěla moc těžké zranění. Zaslechl jsem, jak diskutují o tom, že jestli se jim nepodaří opravit tepny, budou jí muset amputovat obě paže…“

Vím, že je na tom zrzavá miyelonianka moc špatně, protože přímý zásah jejího sektoru způsobil výbuch a následnou ztrátu tlaku. Vytáhl ji odtud sám gerd Mauu-La Mya-Ssa. Ale amputace obou paží? Jestli je léčitelova diagnóza přesná, na Aynině místě bych se raději oživil ve zdravém těle na Kasti-Utsh III. Když už o tom mluvím, měl bych poslat instrukce pěti členům posádky, kteří tam čekají. Obchodnice gerd Uline Tar, velitel výsadkářů gerd T’yu-Pan, Timka-Vu, kulometčík Kisly a důstojník Avan Toi zemřeli při boji proti meleyephatianské flotile a touhle dobou už se jistě oživili.

Otočil jsem se k navigátorovi, který se pořád tahal za srst. „Přestaň kňučet, Ayukhu! Seber se a začni něco dělat! Odpoj se do reálu, kontaktuj Uline Tar a řekni jí, ať se všichni nalodí na další shiamiru letící k Zemi. Ona se musí připravit na svoji svatbu a někdo ať nechá opravit ty dva stíhače a vyřídí kvůli tomu papírování na kosmodromu. My se na tu miyelonianskou stanici v systému Kasti-Utsh nevrátíme, poletíme taky rovnou na Zem. Pokud samozřejmě přijdeme na to, jak se tam dostat…“

Poslední větu jsem dodal jen polohlasem, aby ji ostatní neslyšeli.

Autorita zvýšena na 84.

Zatím si vedu dobře! Posádka mi věří a počítá s tím, že ji z této nepříjemné situace vyvedu zpět do známého vesmíru, aniž bych musel sáhnout k něčemu nepříjemnému, jako je společná sebevražda. Ten pocit mi dodal odvahy.

Požádal jsem o spojení vysílačkou s inženýrem Orunem Va-Martem, který vedl opravárenskou brigádu složenou z osmi hráčů. Všichni teď ve skafandrech dupali po vnějším plášti fregaty. Sledoval jsem je prostřednictvím dvou malých obranných dronů, které okolo nich poletovaly v ochranném silovém poli laboratoře.

Druhou brigádu vedla princezna gerd Minn-O La-Fin. Její členové měli za úkol odstranit trosky z poničených chodeb poblíž nákladového prostoru a zajistit, aby měly všechny obytné kajuty dostatek kyslíku. Do této brigády jsem zařadil i Nefertiti. Ano, je to překvapivé, ale tahle NPC dryáda totiž po smrti svého manžela nezmizela z lodě, jak jsem čekal, a pokračovala ve hře, jako by se nic nestalo. Napadlo mě pro to jedno možné vysvětlení, ale s jeho zveřejněním jsem nespěchal.

Orun Va-Mart se ozval tak rychle, až to dělalo dojem, že na mé zavolání čekal.

„Kapitáne, kontrola vnějšího pláště fregaty odhalila několik trhlin. Zatím jsme jich napočítali osm, všechny v pravém trupu. Do toho nepočítám uvolněný modul nákladového prostoru a zničenou polovinu pravého stabilizátoru, protože to půjde opravit tmelem a už na tom pracujeme. Propočítal jsem to, ale nemáme dostatek náhradních plátů, abychom zakryli všechny trhliny. Nákladový prostor budeme muset celý odstranit. Zbyla z něho jen hora pokrouceného kovu, který ani nepůjde použít na něco jiného.“

„Aha…“ Ještě jsem si potřeboval ujasnit jeden důležitý aspekt. „Rozhodí to vyvážení lodě tak, že už nedokáže přistát na planetě s atmosférou?“

Ze sluchátek zaznělo inženýrovo hořké uchechtnutí.

„Kapitáne, s tak rozsáhlým poškozením trupu a bez části stabilizátoru můžeš na nějaké přistávání prozatím zapomenout. Teď máme mnohem větší problém. Musíme loď opravit aspoň natolik, aby mohla letět…“

„Chápu,“ přerušil jsem ho, aby nepokazil náladu všem, kteří jsou napojeni na komunikační kanál. „Jak je na tom raketa v hangáru? Chtěl bych zaletět do reliktské laboratoře. Musím to tam prozkoumat.“

„Raketě se nic nestalo,“ dodal mi Orun Va-Mart naději, „ale víš, že laboratoř je od lodě vzdálená jen šedesát osm metrů? Můžeš tam přeletět s levitátorem nebo manévrovacím batohem.“

Miyelonian samozřejmě používal jiná čísla a jednotky, ale herní systém mi to přeložil do čísel, na které je lidské ucho zvyklé. Pořád jsem si na ty legrační automatické překlady nedokázal přivyknout. Je to prostě strašně divné, když mimozemšťan používá pozemské jednotky. Nicméně starodávná stanice je doslova na dosah ruky a nejvyšší prioritou je navštívit její laboratoř a zjistit, jak funguje. Na tom přímo závisí naše šance na návrat domů.

Vlastně ne, je tu jedna důležitější věc! Musím si zvolit tři nové schopnosti, protože můj level se konečně vyhoupl na stovku. Otevřel jsem herní menu a přešel do statistik.

Pochopil jsem, že si můžu požádat o nový velký dron, když jsem o ten původní přišel v boji proti meleyephatianům. Nechápu však, kdo mi ho předá nebo kde bych měl zadat objednávku. Ale přejděme k novým schopnostem. O jedné mám jasno, už před časem jsem se rozhodl pro telekinezi. To je pro postavu s kouzelnickým nadáním užitečná schopnost, protože mi dovolí s použitím bodů kouzel pohybovat vzdálenými předměty. Už několikrát jsem po skenování potřeboval pohnout pákou či tlačítkem za nějakou stěnou či jinou nepřekročitelnou překážkou. S telekinezí to dokážu.

Získal jste schopnost telekineze, úroveň 1.

Skvěle! Zkusil jsem vzdáleně zapnout tablet ležící na stole navigátora, který se odpojil do reálu. To by šlo! A teď odšroubuju sedadlo nic netušícímu pilotovi. Hehe, jak se San-Doon lekl! Nemá v práci klimbat!

Telekineze zvýšena na úroveň 2.

Jo, prvních několik úrovní lze u všech schopností získat nesmírně jednoduše. Na telekinezi budu dneska pracovat, abych si ji zvýšil aspoň na desátou úroveň, což by neměl být problém, pokud ji budu aktivně používat. Jako druhou ze tří dostupných schopností jsem si zvolil trénink.

Trénink

Popis: Tato schopnost zvyšuje získané zkušenosti za jakýkoli čin, která postava provede (+1 % zkušeností za každou úroveň).

Minimální požadavky statistik: inteligence 20, vnímání 15

Někdo by se mohl ptát, proč obsazuju cenný slot schopností, která nepřidává postavě žádné nové možnosti. To je správná otázka, ale já nedokážu přestat myslet na to, co mi řekl meleyephatianský střelec gerd Eeeezzz 777. Stále nad tím přemítám. Podle něj hráči na vysokém levelu dříve nebo později dosáhnou bodu, kdy je každý další postup velice složitý. Například čekání dva až tři roky, abych z levelu 190 postoupil na 191, by bylo neúnosně dlouhé, a kdybych mezitím jedinkrát zemřel, vrátil bych se zase na začátek.

Proto jsem si po zralé úvaze zvolil právě trénink. A teď si možná někdo pomyslí, že na levelu 100 už rozhodně nepatřím mezi začátečníky a měl jsem si tuhle schopnost zvolit mnohem dřív. Jistě, s tréninkem od prvních levelů by se mi možná hrálo lépe, ale tehdy jsem měl úplně jiné priority a cíle. Levely přibývaly rychle a nemusel jsem se kvůli tomu ani moc snažit. Jenže okolo stovky se situace výrazně změnila a dosažení každého nového levelu vyžaduje větší a větší úsilí. Vývoj své postavy mám rozplánovaný na několik let dopředu a chci si zajistit, že nezabřednu v jednom místě.

Získal jste schopnost trénink, úroveň 1.

Ale ohledně třetí schopnosti jsem se ještě nerozhodl. Nabízela se spousta zajímavých možností a bylo potřeba spočítat a zvážit všechny jejich důsledky. Z přemýšlení mě však něco vytrhlo.

Velký chlupatý geckho Ayukh, který po odpojení ze hry zůstal nehybný na sedačce navigátora, najednou zmizel! Co to sakra je? Vždyť jsme v otevřeném vesmíru, což znamená červenou zónu nejen venku, ale i uvnitř lodě! Postavy by tady neměly mizet, když se hráči odpojí do reálného světa. Nebo že by se červená zóna změnila? Rychle jsem otevřel menu s herními informacemi a skutečně, zóna tohoto místa se změnila na zelenou, tedy zcela bezpečnou! Neměl jsem tušení, proč se to stalo, ale další efekty této změny na sebe nenechaly dlouho čekat. Z reproduktorů zazněl vystrašený hlas našeho léčitele.

„Kapitáne, pacientka mi zmizela z operačního stolu,“ křičel skoro v panice. „Ale já s ní ještě nebyl hotový!“

„Pověz mi, gerde Mauu-La, byla Ayni ve hře, nebo se odpojila?“ zeptal jsem se. Léčitel odpověděl, že na začátku operace jí dovolil odpojit se do reálu. Postava zůstala ve hře tak jako tak a Ayni by se hrozně nudila, kdyby musela celé ummi nemohoucně ležet na operačním stole.

„Tak je to jasné. Zóna se totiž právě změnila na zelenou. Proto pacientčino tělo zmizelo.“

„Ale to není dobré!“ zhrozil se léčitel. „Bylo připojené na systém umělého dýchání, má otevřený hrudník a na několika tepnách jsou lékařské svorky. Obávám se, že gerd Ayni návrat do hry nepřežije…“

Náš rozhovor přerušil překvapený výkřik vesmírného mariňáka Eduarda Boyka, který s ostatními pracoval na vnějším plášti fregaty. „Kapitáne! Reliktská laboratoř se otevírá!“

Všichni hráči přítomní na můstku skoro přitiskli nos k obrazovkám, na kterých byly vidět záběry z vnějších kamer a obou dronů. S laboratoří se skutečně dělo něco podivného – uprostřed nejširší sekce se pomalu odsunulo několik kovových panelů, které dosud zakrývaly sedm otvorů. Z těchto otvorů, nebo spíš tunelů o průměru asi metr a půl, se následně vysunuly dlouhé teleskopické antény mířící všemi směry. Pak se dal do pohybu i povrch třísetmetrové laboratoře, který až do této chvíle vypadal jako jednolité vřeteno. Po celém obvodu se podél svých os otáčely panely a měnily barvu ze stříbrné na černou.

„Co se to děje?“ zeptal jsem se bezpečnostního systému, aniž bych čekal odpověď, protože posledních dvacet minut na mé pobídky ani jednou nezareagoval.

Ale tentokrát jsem se odpovědi dočkal a byla velice detailní. Před očima se mi objevilo několik řádků textu. Dva výrazy jsem neznal, ale ten první by mohl znamenat hibernační a ten druhý byl skoro jistě dýchatelnou:

Naslouchači, transport byl úspěšně dokončen, nepřátelské automatické sledovací systémy ho nezachytily. Naše nová lokace je považována za bezpečnou.

Laboratoř opouští prodloužený […] mód a začne opět pracovat. Prostor pod ochranným silovým polem se naplní […] atmosférou. Započal proces vypínání dočasných kapslí pro zaměstnance.

Naslouchači, připrav se předstoupit před ředitele laboratoře!

2. KAPITOLA

Starodávná laboratoř

Zpráva už z mého displeje dávno zmizela, ale já jsem pořád jen stál a zpracovával ji. Setkám se s živoucím členem rasy reliktů, kterého jsme probudili ze staletí trvajícího spánku! Abych řekl pravdu, roztřásl jsem se nervozitou. Jak asi tahle starodávná a nejspíš dost mocná osoba zareaguje, až zjistí, že člen úplně jiné rasy se bez jakéhokoli povolení rozhodl upravit si pro sebe naslouchačskou zbroj a teď ze sebe dělá relikta? Podle mě nebude nadšená. Ale kdo může odhadovat myšlenkové pochody příslušníka dlouho vymřelé rasy? Možná budou relikti nakonec rádi, že se po mnoha miléniích spánku vrátí do aktivního života, a odmění mě technologiemi a vědomostmi. Rád bych tomu věřil…

„Kapitáne, už tady není vakuum!“ vytrhl mě ze zamyšlení hlas Eduarda Boyka. „Můj barometr ukazuje pět a půl kilopascalu a rychle stoupá!“

„To se dalo čekat,“ ujistil jsem Eduarda a všechny ostatní. „Zrovna jsem od reliktské laboratoře obdržel zprávu, že vnitřek bubliny se během chvíle naplní atmosférou a personál laboratoře vyjde z dočasné hibernace. To je nejspíš i důvod, proč se na fregatě změnila zóna z červené na zelenou. Ale nepředbíhejte události, nesundávejte si helmy a zůstaňte ostražití. Nejdřív musíme otestovat, zda je ten vzduch dýchatelný i pro jiné tvory než relikty.“

„To už jsem zkontroloval, kapitáne!“ ozval se znovu léčitel gerd Mauu-La. „Analyzér ukazuje pětadvacet procent kyslíku a pětasedmdesát procent dusíku. Nezjištěny žádné jedovaté plyny. Pro miyeloniany je taková směs správná, ale lidé a geckhové mohou zažít lehké opojení kyslíkem.“

Řekl bych, že náš léčitel přehání, protože lehce zvýšená koncentrace kyslíku není pro člověka žádný problém. Důležité je, že takovou atmosféru můžeme normálně dýchat. Nejdřív se ale musí vyplnit celý prostor bubliny, což znamená, že potřebujeme asi osmnáctkrát vyšší tlak. A potom, jakmile se podmínky v laboratoři ustálí a otevřou se kapsle dočasné hibernace, začnu řešit vážnější problémy. Především mě čeká návštěva ředitele laboratoře. Tu samozřejmě nemůžu odmítnout, musím tam jít. Ale nepůjdu sám. Raketa pojme šest hráčů a nejlepší asi bude, když hned ze začátku reliktům předvedu, že mám posádku složenou z příslušníků různých ras.

„Týme, pozor! Do laboratoře se mnou půjdou následující osoby: Uii-Oyeye-Argh-Eeyayo, Eduard Boyko, Basha Tushihh, Tini a Eeeezzz 777. Neberte s sebou žádné zbraně a chovejte se slušně. V laboratoři jsme jen hosté, navíc nevítaní. Setkáme se u rakety.“

„Měl bys pro mě radu, kterou bych se mohl na jednání řídit?“ zeptal jsem se s nadějí šupinatého analytika. Ale jarg Uii-Oyeye-Argh-Eeyayo pomocí univerzálního překladače odpověděl, že v tuto chvíli nedisponuje dostatkem informací o reliktské společnosti, a nedokáže proto dojít k jakýmkoli závěrům. Kromě toho dodal (a zde ho budu citovat slovo od slova):

„Nejbližší planeta. Lze doletět s tryskami. Hmotnost vhodná pro život. Lidé. Miyeloniani. Geckhové. Meleyephatiani. Jargové. Stavba kolonie pod ochrannou kupolí bez atmosféry a zisk náhradních dílů fregaty. Vhodná hvězda. Světlo svítí. Rostliny rostou můžou z nouzového balíčku semínek.“

Nevím, zda ten návrh myslel vážně, nebo šlo o jargský humor. Řekl jsem mu, že kolonizování vzdálených planet je samozřejmě nejen výzva, ale dokonce ctihodné poslání, myslel jsem však na něco jiného. Ve hře ohýbající realitu se nechci stát obyčejným kolonizátorem.

Trénink zvýšen na úroveň 2.

Systémová zpráva mi připomněla, že jsem si dosud nezvolil třetí schopnost. To bylo samozřejmě nemilé, ale rozhodl jsem se, že to odložím a vrátím se k tomu až po jednání s ředitelem laboratoře.

Raketu pilotoval meleyephatianský střelec, jehož sebevědomé a profesionální pohyby mi hned napověděly, že musí mít s těmito malými stroji velké zkušenosti. Možná bych to zvládl i já, neviděl jsem na tom nic složitého. Raketa má jednoduchý knipl a jediné tlačítko určené pro aktivaci antigravitační trysky. Ale manévrování okolo dlouhých antén, které nám bránily v přímé cestě, by mi zabralo asi třikrát víc času než našemu pilotovi.

Laboratoř už mezitím dokončila transformaci a teď měla tvar tří prstenců, každý o průměru asi sto šedesát metrů, které se točily okolo více než tři sta metrů dlouhé osy. Laboratoř tak připomínala mechanoidský prostorový řezač, jen asi padesátkrát větší.

„Podívej, otevírají pro nás přechodovou komoru.“ Basha Tushihh ukázal na trojúhelníkový otvor, který se objevil v trupu laboratoře.

Eeeezzz prudce trhl kniplem, čímž roztočil raketu kolem její podélné osy a krásně ji zašrouboval do malého otvoru.

Uvnitř na stěně jsem zahlédl téměř nečitelné varování vyvedené reliktským písmem: Vnitřní přechodová komora číslo 4. Před otevřením dveří do vnitřní části laboratoře se ujistěte, že je tlak na obou stranách vyrovnaný!

Nerozeznal jsem všechny symboly, ale ty neznámé jsem si rychle odvodil. Buď už mám dostatečnou úroveň znalostí reliktského jazyka, nebo mi v tom pomáhá první specializace astrolingvistiky, která umožňuje rychleji pochopit psaná slova.

Skenování zvýšeno na úroveň 68.

Aktivoval jsem skenování, abych věděl, co mou skupinu čeká za zavřenými dveřmi. Rozeznal jsem krátkou chodbu a za ní jakýsi uzel, pravděpodobně umožňující vstup do hlavní chodby protínající laboratoř po celé délce.

„Spustili umělou gravitaci,“ oznámil Tini, přestože jsme to všichni ucítili.

Vystoupili jsme z rakety a zastavili se před zamčenými dveřmi. Uběhla minuta a pak další. Celou dobu se nic nedělo. Pak jsem si všiml zprávy na vnitřní části hledí helmy.

Naslouchači, nastaly technické potíže. Jeden z elektrických okruhů se nepodařilo sepnout. Do laboratoře můžeš projít přechodovou komorou číslo 3 nebo počkat, až se probudí technici, kteří poruchu opraví a otevřou dveře zevnitř.

Cože? Relikty, které všichni považují za rasu stojící na nejvyšším technologickém stupni, trápí technické potíže stejně jako nás? S pobaveným úsměvem jsem se otočil k ostatním.

„Bezpečnostní systém laboratoře říká, že mají technické problémy. Dveře se nechtějí otevřít. Buď prý můžeme počkat na jejich techniky, nebo přeletět do jiné komory. Mně se ale nechce lézt zpátky do rakety… Tini, zkus ty dveře otevřít. Já vím, že na to máš své metody. Anebo… ne, počkej! Já už vidím, v čem je problém.“

Telekineze zvýšena na úroveň 3.

Ovládání strojů zvýšeno na úroveň 106.

Nevím, která z mých schopností ten zatuhlý spínač na opačné straně zdi probrala z tisícileté nečinnosti, ale dokázala to. Možná že telekineze a ovládání strojů zapůsobily současně, když mi herní systém obě schopnosti zvýšil.

Kovové dveře sjely dolů a my jsme vstoupili do tmy za nimi. Museli jsme použít baterky. Personál laboratoře se asi ještě neprobudil, protože se nikde nesvítilo.

Najednou jsem ucítil, že doslova ztrácím půdu pod nohama! Rychle jsem zapnul magnetické podrážky, ale to ani trochu nepomohlo. Podlaha musela být vyrobena z plastu či keramiky, protože se k ní boty zbroje nepřichytily. Před poletováním ve stavu beztíže mě zachránil vesmírný mariňák Eduard Boyko, když mě v poslední chvíli chytil za nohu a stáhl zpátky. Zvládl to, protože si zapnul raketový batoh a používal ho k ustálení své polohy v prostoru.

„Gravitace se vypnula. Světla se vůbec nezapnula. Takhle to má být?“ zeptal jsem se umělé inteligence a očekával zápornou odpověď.

Naslouchači, nastaly potíže se zdrojem napájení. Některé okruhy nedostávají energii. Otevření laboratoře vybilo baterie do kritického stavu. Nemáme dostatek energie na aktivování subatomárního reaktoru. Možné důvody: dlouhá hibernace nebo příliš daleký skok. Hledám řešení.

Můj názor na technologickou sofistikovanost reliktské rasy utrpěl během krátké chvíle už druhý zásah. Ale na druhou stranu, proč jsem si myslel, že po tisíciletích nečinnosti bude všechno vybavení fungovat bezchybně? A mimochodem, ve zprávě jsem zaznamenal povědomý výraz subatomární reaktor. Že by to byl ten, který je třeba k pohonu mechanoidského řezače?

Pro jistotu jsem se zeptal, jestli mám čekat na techniky, nebo to můžu opravit sám, nedočkal jsem se však žádné odpovědi. Ještě chvíli jsme jen tak postávali u trojúhelníkového otvoru, ale pak jsem zavelel k akci a zamířili jsme do chodby. Naše chůze byla nejistá, protože umělá gravitace se neustále zapínala a vypínala. Za chvilku jsme dorazili do středového uzlu, který jsem viděl na minimapě. Kužely světla z našich baterek protínaly temnotu a odhalovaly reliktské symboly, jimiž byly pokryté stěny. Četl jsem je a rovnou překládal pro ostatní.

„Obytná jednotka číslo dvě. První prstenec. Vesmírná observatoř. Místnost pro kontakt s Pyramidou. Místnost pro… cože? Místnost pro dlouhodobé rozjímání. Co to asi znamená? Že by tam byl archiv? Nebo kancelář?“

„Podle mě to bude záchod,“ prohodil Eduard Boyko a pořádně mě tím rozesmál.

Gravitace se opět vypnula, ale na sekundu zablikala světla. Bezpečnostní systém se snažil nahodit zdroj napájení, ale pořád se mu to nedařilo.

Pak se objevila další zpráva.

Naslouchači, tvoje pozice na mapě není správně určena. Hledám možný důvod chyby pozice.

„Ne, to není chyba,“ řekl jsem nahlas. „Otevřel jsem dveře přechodové komory číslo čtyři sám a vstoupil jsem do laboratoře.“

Vnímání nebezpečí zvýšeno na úroveň 90.

V hrudi jsem ucítil píchnutí značící hrozbu. Nejspíš jsem udělal nějakou velkou chybu a bezpečnostní systém mi přestal důvěřovat. Pro relikty je asi neslýchané, aby se pokoušeli na vlastní pěst někam vloupat nebo vstupovat bez povolení. V helmě se objevila nepříjemně pulzující zpráva.

Naslouchači, okamžitě uveď svůj hexadecimální identifikační kód, jinak budeš odstraněn! Sedm… šest… pět… čtyři…

Do prdele! Nečekal jsem, až odpočet skončí. Ani jsem si nechtěl domýšlet následky neuposlechnutí příkazu. Raději jsem rychle vytáhl z inventáře prospektorský skener. Nehrál jsem si s nastavením, na tom v tu chvíli nezáleželo. Připojil jsem stativ geologického analyzéru a rozložil jeho nožičky právě ve chvíli, kdy se odpočítávání dostalo ke dvojce.

Skenování zvýšeno na úroveň 68.

Opět ten známý stav beztíže a nepříjemné poletování tmavou chodbou. Ale tentokrát se vznesli do vzduchu všichni kromě meleyephatianského střelce, který stihl roztáhnout všechny své končetiny a zapřít se o stěny. Přímo přede mnou se nemotorně točil jarg. Šestinohý pásovec ve svitu baterek zářil jako vánoční stromeček. Pak do mě zezadu narazil vesmírný mariňák se svou energetickou zbrojí. Eduardův raketový batoh má nejspíš slabé elektromagnetické stínění.

Cítil jsem, jak se ve mně všechno napjalo. Čekal jsem na konec odpočtu a následné „odstranění“. Uplynulo asi deset sekund a pořád se nic nedělo. Pocit blížícího se skonu ze mě pomalu odcházel. Asi se mi podařilo vyřadit z provozu automatický bezpečnostní systém laboratoře. Nebyl jsem si ale jistý, jestli se hned restartuje a bude znovu požadovat identifikaci, nebo zda už je krize zažehnána.

Nejdřív jsem ale potřeboval vysvětlit situaci členům svého týmu a především těm, kteří zůstali na palubě Paladinky Tamary. Dolehla k nám totiž siréna bojové pohotovosti (palubní počítač nejspíš pochopil silný elektromagnetický pulz jako útok) a oni netušili, co se děje. Jen hádali a plnili rádiový kanál svými domněnkami. Mezi námi, všechny byly daleko od pravdy.

Chytil jsem se výstupku ve stěně a konečně zastavil otáčení. Pak jsem se pokusil posádce nastínit, co se přihodilo. Nic jsem před nimi neskrýval. Jasně jsem řekl, že program ovládající laboratoř nás nejdřív pustil dovnitř a pak začal nečekaně požadovat jakýsi identifikační kód, jinak mě prý odstraní, už to znamená cokoli. Když vtom…

„Pomoc! Já se dusím!“

V hlavě se mi ozval hlas plný zoufalství a utrpení. Podle toho, jak se Eeeezzz 777 zarazil a zaposlouchal, jsem zjistil, že to volání také slyší. Zajímavé, náš střelec mi nikdy neřekl, že má kouzelnické nadání! Jen to však potvrdilo obecné přesvědčení, že většina meleyephatianů jsou psionici.

„Někdo v laboratoři volá o pomoc, manželi.“ Hlas vycházející ze sluchátek patřil Minn-O La-Fin. Takže ona to slyšela taky.

„Pomoc! Vyčerpal jsem všechny zásoby kyslíku a už nemám co dýchat. Jsem zamčený v kapsli. Nemůžu z ní vyjít. Pomalu ztrácím vědomí…“

„Zaklepejte na stěnu kapsle, aby vás slyšela záchranná skupina,“ navrhl střelec, ale mě napadlo jednodušší řešení.

Otevřel jsem prospektorský skener a podíval se, co všechno zachytil. Hledal jsem značky živých bytostí. Tahle velká skupina, to je jistě fregata. A tento miyelonian na levelu 107 musí být Ayni. Asi už se připojila do hry. Jenže léčitel tvrdil, že po návratu do hry gerd Ayni zemře… No nic, asi se mýlil. Na tyto myšlenky teď není čas. Tak dál. Tady stojí moje skupina. A co je zač tato osamocená značka?

Relikt. Technik, level 209.

V celé laboratoři byla jen tato jedna neznámá značka. Takže tu zůstal úplně sám. Poslední zbývající obyvatel. Nejspíš právě o této osobě mluvil bezpečnostní systém jako o „řediteli“. Teď jen zjistit, kde přesně se nachází.

Kartografie zvýšena na úroveň 86.

V hlavě se mi objevila nehezká myšlenka. Kdybychom se k řediteli laboratoře nedostali včas, zachránilo by mě to před rozhovorem s ním… Ale ne, rychle jsem ji zahnal a soustředil se na nepřehledné schéma chodeb. Když jsem se zorientoval, ukázal jsem do dlouhého temného tunelu.

„Jdeme tudy. Druhá chodba vlevo. Je tam relikt, ale umírá. Pospěšte si, ještě ho můžeme zachránit!“

3. KAPITOLA

Svědek (z) minulosti

Pořád jsem si nedokázal zvyknout na to, že pod nohama necítím podlahu, ajak jsem poletoval vbeztíži, narážel jsem do kovových stěn ido nejrůznějších věcí, které znich trčely. Každého nezvyklého výčnělku jsem se přidržel, pokud to šlo, aodrazil se kpřeletu jinam. Vedle mě se ototéž pokoušel vesmírný mariňák Eduard Boyko atiše při tom nadával. Jarg mariňákovy pokusy málem odskákal. Eduard ho dvakrát trefil vletu anakonec ho svou těžkou zbrojí přimáčkl ke stěně. Na první pohled by se mohlo zdát, že ve stavu beztíže na hmotnosti nezáleží, ale ono záleží, to mi věřte! Hmotnost nás nestahovaladolů, ale stále ovlivňovala naši kinetickou energii asetrvačnost. Akdyž se jarg, pásovec lehký jako pírko, srazí spadesátkrát těžším tělem, vsouladu sfyzikálními zákony ho tovystřelí na opačnou stranu! Druhým těžkým objektem byl Basha Tushihh. Jeho tělo nacpané do půltunové zbroje, chaoticky poletující ve stísněném prostoru, hrozilo velkými problémy každému, kdo se mu objevil vcestě.

Ztohoto zážitku jsem si odnesl mnoho odřenin amodřin, přestože jsem na sobě měl skvělou zbroj. Když jsem se trochu uklidnil, začal jsem zase systematicky přemýšlet. Proč se snažím napodobit klauna chodícího po nataženém laně? Moje postava má nízkou hbitost, ale můžu přece využít její silné schopnosti! Telekineze mi například dovoluje pohybovat předměty jen spomocí mysli. Můžu takto pohnout sám sebou?

Zjistil jsem, že ne, aspoň ne přímo. Ale můžu zařídit, aby se dobře ukotvené anehybné předměty přiblížily ke mně (například držadlo nebo kovový plát na stěně). Samozřejmě to tyhle věci nevytrhne ze svého místa, ale naopak mě to přitáhne knim. Asi to vypadá směšně, ale pohybuju se vpřed!

Telekineze zvýšena na úroveň 4.

Telekineze zvýšena na úroveň 5.

Perfektní, dvě zvýšení současně! Konečně jsem vymyslel způsob, jak se vtěchto obtížných podmínkách pohybovat. Pomalu, ale sjistotou. Tini je padesát metrů přede mnou anejspíš ho nedoženu, protože si na nulovou gravitaci rychle přivykl auž se oddělil od hlavní skupiny. Ani kotě však nestíhá osminohému meleyephatianovi, který se ladně odráží od stěny ke stěně, jako by tenhle pohyb trénoval už od narození.

Eeeezzz 777 doletěl kdruhé odbočce zhlavní chodby jako první azmizel za rohem.

„Jsou tu zamčené dveře!“ ozval se za chvíli jeho pisklavý hlas. „Chybí klíčová dírka iovládací panel. Co teď, kapitáne? Mám je prorazit?“

Většina znás byla dost pozadu, aproto nikdo neviděl překážku, okteré meleyephatian mluvil. Poblíž se nacházel jen Tini. Už se blížil kdruhé odbočce, ale pořád mu zbývalo asi půl minuty. Atřicetisekundové zdržení by relikta mohlo stát život.

„Znič je!“ nařídil jsem střelci, aniž bych věděl, co chce stěmi kovovými dveřmi udělat. Jistě nehodlal použít hrubou sílu. Ale když nad tím tak přemýšlím, já vlastně ani pořádně neznám fyzické schopnosti velkých pavoukovců. Pozemští dokážou prorazit obrněné sklo azvedat objekty třikrát těžší, než jsou oni sami. Jestli to ve hře ohýbající realitu funguje podobně, pak meleyephatian dokáže vyvinout neskutečnou sílu amožná ty dveře opravdu vyrazí.

Chodbu osvítil vzdálený záblesk apak zahřmělo. Vzápětí se kolem mě prohnala rázová vlna. Eeeezzz 777 použil výbušniny? Ve svém předchozím výčtu jsem zapomněl na velký rozdíl mezi meleyephatiany apozemskými pavouky, což je samozřejmě vysoká inteligence těch prvních. Průměrný pavoukovec má ve hře přinejmenším stejnou inteligenci jako člověk, ale někteří imnohem vyšší.

„Hotovo, kapitáne,“ zazněl ze sluchátek naprosto vyrovnaný avěcný hlas. Bylo mi jasné, že zkušený žoldák nepoužil výbušninu poprvé. „Jdu dovnitř… je to malá kajuta. Skoro celou ji vyplňuje průsvitná koule. Uvnitř se něco pohybuje aje to fakt velké! Přemýšlím, jak tu kouli otevřít.“

„Pomozte mi… bezvědo…“

Slabounký myšlenkový signál vmé hlavě zmizel dřív, než relikt stihl dokončit větu.

„Jsem tady, pane Gnate,“ ozval se Tini, když dorazil do kajuty relikta. „Je to velký plastový balón. Má vsobě mezeru nebo možná trhlinu, širokou asi jako moje packa. Uvnitř je velký tvor smnoha končetinami. Snaží se rozšířit tu mezeru akváká. Vzduch je asi příliš řídký, aproto nemůže dýchat. Myslím, že umírá.“

„Okamžitě ten balón rozbijte!“ nařídil jsem.

Ale kmému překvapení Eeeezzz odporoval, přestože jsem jeho přímý nadřízený.

„To nemá smysl, kapitáne. Relikt zemře, ikdyž ten balón otevřeme. Rozhodl jsem se předat mu svou kyslíkovou masku alahve. Jedině tak se nám ho podaří zachránit. Je to možná poslední člen jejich rasy vcelé galaxii. Lengu Gnate, bylo mi potěšením sloužit pod vaším velením!“

Autorita zvýšena na 86.

„Co to děláš?!“ ozval se Tini vystrašeně. „Nesundávej si tu helmu! Musí existovat ijiný způsob!“

„Ne, chlupáčku, jiný způsob neexistuje. Vyzvedněte mě na Kasti-Utsh III, až se dostanete zpátky do naší galaxie…“

Zakřičel jsem do mikrofonu, ať meleyephatian nedělá nic zbrklého ahlavně ať si vtom nízkém tlaku nerozepíná skafandr. Meleyephatiani mají specifickou fyzickou vlastnost, okteré jsem četl vpřehledu vesmírných ras – nedýchají pomocí plic jako lidé ageckhové, místo toho absorbují kyslík přes vrstvu laminované vrásčité kůže pod skořápkou. Trochu to připomíná rybí žábry. Pokud znějakého důvodu dojde kzásadnímu snížení tlaku, jejich vrstvená kůže nevratně zkrabatí, meleyephatian nebude moct dýchat aběhem několika sekund zemře.

Aprávě to se stalo. Jeho ikona zešedla. Eeeezzz 777 se obětoval, aby zachránil život poslednímu známému zástupci reliktské rasy. Bylo to jeho vědomé rozhodnutí ajá snažně doufám, že jeho ušlechtilý čin nebude zbytečný.

Asi ominutku později jsem se ke dveřím dostal ijá. Všiml jsem si, že jsou vytržené zrámu. Se zájmem jsem si prohlédl následky výbuchu. Meleyephatian asi použil malé nálože plastické trhaviny, které profesionálně rozdělil do několika míst. Jak to dokázal tak rychle vypočítat aprovést? Navíc jsem ani netušil, že někdo zposádky má usebe silné výbušniny.

Orlí oko zvýšeno na úroveň 96.

Trénink zvýšen na úroveň 3.

Protáhl jsem se do kajuty aspatřil jsem přesně to, co jsem čekal, že uvidím. Tělo střelce se vznášelo ve stavu beztíže, vzduchové lahve apřední část helmy byly oddělané od zbroje. Vzduch vycházející zlahví foukal přímo do mezery vdočasné kapsli. Tvor uvnitř kapsle se hltavě nadechoval atlačil životodárný kyslík pohyblivými částmi svého „krku“ dál do těla.

Urgeh Pu-Pu Urgeh. Relikt. Technik, level 209.

Level přes dvě stě, to je samozřejmě pořádný úspěch. Ale spodivem jsem si uvědomil, že to není leng ani gerd. Raději si nechci představovat, jak působiví museli být klíčoví hráči reliktů, když tenhle na levelu 209 neměl žádný titul.

„Víte, jak tu kouli otevřít?“

Mentální odolnost zvýšena na úroveň 110.

Skenování zvýšeno na úroveň 69.