Neil Richards a Matthew Costello 

Maska vraha 

Vraždy v Mydworthu 

Originální název: Mydworth – Murder Wore a Mask 

Vydáno u beTHRILLED, Bastei Lübbe AG, Köln 2020 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2026 

www.mobaknihy.cz 

moba@mobaknihy.cz 

© 2020 by Bastei Lübbe AG, Köln 

Translation © Tomáš Butala, 2026 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2026 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2781-4 (epub) 

ISBN 978-80-279-2782-1 (mobi) 

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU je bez souhlasu nositele práv zakázána. 

VRAŽDY V MYDWORTHU 

Maska vraha 

Okouzlující dvojice vyšetřovatelů, neobvyklé zločiny, rychlá auta, elegantní šaty a kouřící revolvery – to jsou Vraždy v Mydworthu, nová série Matthewa Costella a Neila Richardse, autorů úspěšné britské série Vraždy v Cherringhamu. Sir Harry Mortimer, bývalý špion ve službách Jeho Veličenstva, pátrá spolu se svou překrásnou manželkou Kat, která se dokáže postavit každému padouchovi! Vraždy v Mydworthu jsou napínavou cestou v čase do Anglie dvacátých let – pro fanoušky seriálů Babylon Berlín, Panství Downton anebo Vražedných záhad slečny Fisherové.

Hlavní postavy 

Sir Harry Mortimer (32) se po delší době vrací zpátky do Anglie, do svého rodiště Mydworthu. Potomek bohatého šlechtického rodu bojoval za války jako pilot a poté deset let pracoval oficiálně v diplomacii, ve skutečnosti však působil v britské tajné službě. Při jedné misi v Káhiře se setkává s krásnou Američankou Kat Reillyovou, která rovněž pracuje pro svou vládu v utajení. Zamilují se do sebe a po bouřlivé romanci se vezmou. Nečekaný pár se rozhodne přesídlit do Anglie, usadit se a vést poklidnější život. Ale zatímco plány jsou jedna věc, realita je trochu jiná…

Kat Reillyová (32) pochází z jiného světa než její šlechtický manžel. Narodila se v New Yorku a vyrůstala ve skromných poměrech v Bronxu. Je však houževnatá, inteligentní a činorodá. Vybojuje si stipendium na univerzitě, za války pracuje jako zdravotní sestra na francouzských bojištích a později ji do svých služeb zláká americké ministerstvo zahraničí. Její břitký humor a moderní názory vnesou do ospalého Mydworthu čerstvý vítr. Ovšem na svou roli lady Mortimerové si musí teprve zvykat…

1 
– 
Slavnostní atmosféra 

Harry stál u arkýřového okna obývacího pokoje a díval se v počínajícím soumraku do zahrady.

Zahradník, pan Grayer, jehož si vypůjčili od tety Lavinie, vkusně zastřihl hortenzie a dodal patřičný tvar také všem ostatním keřům a křovinám.

Harry sice rád pracoval v zahradě osobně, ale byli s Kat v poslední době dost zaneprázdnění a často cestovali mezi Mydworthem a svým londýnským bytem, takže zahradu raději svěřili profesionálovi.

Jak tam stál u okna již v kompletním kostýmu, pocítil pokušení nalít si na dva prsty skotské.

Věděl, že je čeká dlouhý večer. Na Mydworth Manor se konala velká slavnost, taková, jakou dle Harryho názoru dokázala uspořádat jedině teta Lavinia. Pravá benátská noc se stovkami hostů, při níž šampaňské poteče proudem.

Bylo tedy rozumnější se mírnit.

Harry čekal na Kat a byl zvědavý na její kostým, protože ona se s ním dosud tajila.

Když do pokoje vešla hospodyně Maggie, osoba, kterou znal ve svém okolí nejdéle, otočil se.

„Jste připravený, sire Harry?“

„Hlavně mě nestrašte, Maggie. Poznám vůbec svou vlastní manž…“

V tu chvíli několik kroků za hospodyní uviděl Kat, která se již skrývala za černou karnevalovou maskou a vlasy měla sčesané dozadu.

Tohle je moje žena… v tomto naprosto ohromujícím převleku.

„Tedy, musím přiznat, že jste mi vyrazila dech, lady Mortimerová.“

„Líbí se ti můj kostým?“

„Jsem ohromen.“

Dlouhé sametové šaty měly hluboký výstřih, těsně přiléhaly k jejímu trupu a dolů se se silueta rozšiřovala do tvaru písmene A. Seděly jí dokonale, přičemž nebylo pochyb, že tu a tam s jehlou a nití zaúřadovala Maggie. Jako kdyby ten hladký černý materiál pohlcoval všechno světlo v místnosti.

„Vypadáš,“ hledal správná slova, „naprosto fantasticky. Ale kdo že to máš být? Ne že by na tom záleželo, protože ať už je to kdokoliv, tak říkám jenom… páni!“ Kat se zasmála. „Teta před pár týdny poslala nějaké úžasné střihy a já si vybrala právě tento. Jmenuje se ‚kurtizána‘.“

„Ach tak? Napověz mi. Co že to kurtizány hlavně dělají?“

Kat předvedla otočku. Evidentně si užívala účinku, který na něj její šaty měly. „Já pořádně sama nevím, sire Harry. Ale umím si představit, že to dnes večer zjistíme.“

Harry se podíval na hospodyni. „Předpokládám, že jste s tím kostýmem pomáhala, Maggie? Řekl bych, že jste se minula povoláním.“

Maggie se široce usmála. „Počítejte s tím, že dnes večer se na vás bude upírat hodně pohledů!“

„A ty, Harry,“ řekla Kat, „máš pro mě nápovědu, pokud jde o tvou masku?“

Co se týkalo prvotřídního materiálu, mohl se Harryho kostým směle měřit s tím, co měla na sobě Kat, ale zde podobnost končila. Měl po pás dlouhý pláštík, pod ním košili s volány rozhalenou na prsou, kalhoty, které by se hodily spíš na nohy tanečníka… A celé to bylo korunované kloboukem, jejž by Harry dokázal popsat jen jako ‚drzý‘, z něhož vzadu čnělo dlouhé pero.

„To ti raději prozradím rovnou. Jsem… pirát.“ Harry se zazubil, předsunul nohu a uklonil se.

„No, nějaké piráty jsem už potkala, ale tohle…“

„Není to přesně to, co jsem čekal. Ale kapitáni v časech Waltera Raleigha a jiných lotrů přepadajících lodě měli zřejmě cit pro módu.“

„A tohle tady…?“ zeptala se Kat a ukázala na okázalou námořnickou šavli zavěšenou v pochvě u Harryho opasku.

Harry odstoupil, tasil dlouhou čepel a zaujal soubojovou pózu.

„Dědictví po praprastrýci Williamovi, svého času proslulém šermíři z 16. pluku královniných kopiníků a hrdinovi bitvy o Aliwal, poslušně hlásím!“

Několikrát cvičně švihl šavlí do vzduchu, jako kdyby odrážel neviditelného útočníka, a pak ji schoval zpátky do pochvy.

„Tahle šavle má svoje obvyklé místo v plesovém sále nahoře v sídle. Lavinia říkala, že si ji můžu nechat, a mě napadlo, že si ji pověsím do pracovny.“

„Takže alespoň budu vědět, na koho se obrátit, kdyby bylo nutné hájit mou čest,“ řekla Kat.

„Na moje umění raději nespoléhej,“ odvětil Harry.

„Naposledy jsem šermoval ve škole.“

„Taková vyjádření u nás v Brooklynu opravdu neslýcháme často.“

„Šerm, moje milá ženo, je pevnou součástí školního vzdělání anglického gentlemana.“

Popošla o krok blíž. „Zapomněl sis někde masku?“

Harry sáhl do vnitřní kapsy svého pláště, vytáhl z ní jasně červenou masku a nasadil si ji.

Chvilku stál a pozoroval svoji manželku, která si jej naráz prohlížela docela vážně. Maska fungovala.

A on si myslel, že by tento večírek možná měli nechat večírkem.

„Už je pomalu čas, abyste šli. Já tady ještě uklidím, ať tu máte hezky pořádek, až se vrátíte.“

Harry se otočil k Maggie. „A opravdu nechcete jít s námi? Jistě bychom našli něco, co vám padne.“

Maggie se zasmála. „Moje plesové časy jsou dávno pryč, sire Harry. A popravdě si ani nemyslím, že by kdy existovaly. A teď si už pospěšte. Kdo ví, jakou pomoc ještě bude vaše teta potřebovat!“

Harry vzal Kat za ruku a vedl ji ke dveřím, jako kdyby doprovázel nějakou překrásnou cizinku. „Noc v Benátkách“ mohla začít.

Kat se ve svých fantastických šatech cítila přímo pohádkově, když tak zavěšená do Harryho kráčela po dlouhé příjezdové cestě k Mydworth Manor lemované hořícími pochodněmi, které měly události dodat tajuplný nádech. V dálce za mírně se svažujícími lukami viděli šlechtické sídlo zářící ve zlatém světle časného večera. Nesly se k nim tóny jazzové kapely a útržky smíchu a hovorů.

Večírek již byl evidentně v plném proudu! Tu a tam je míjela vozidla s maskovanými hosty ve stále exotičtějších kostýmech – kardinálové, vojáci, tanečníci, kejklíři, francouzští dvořané – a všichni se vesele smáli v automobilech s otevřenými střechami.

Mělo to v sobě něco surreálního.

Další páry z vesnice se ovšem také rozhodly přijít raději pěšky. A Kat měla pocit, že některé tváře pod maskami poznává – některé přátele, jež si našla poté, co sem přišla jako Harryho tajemná newyorská nevěsta.

„Jedna věc je jistá, Harry. Tvoje teta ví, jak zorganizovat slavnost,“ prohlásila.

„Ach ano. Když jsem tady vyrůstal, konaly se tu velké slavnosti dost pravidelně. A člověk nikdy nevěděl, na koho natrefí.“

„Určitě tu nesměl chybět každý, kdo něco znamenal.“

„A někdy taky lidi pochybné pověsti. Lavinia má v tomto směru… ehm… poněkud širší záběr. Pokud je někdo zábavný a zajímavý, nemusí oslňovat už ničím jiným, aby se mu dostalo pozvání. Ale pochopitelně jsou tam vždycky i ti, které je povinnost pozvat.“

„Už se nemůžu dočkat, až se s nimi seznámím, jak s těmi velkými a důležitými jmény, tak s těmi pochybnými pověstmi,“ řekla Kat, když dorazili k sídlu a připojili se ke skupince hostů, aby vyšli těch několik schodů k již zaplněné vstupní hale.

U dveří Kat přivítal sluha se skleničkou šampaňského. Vešla do domu a slavnostní atmosféra se jí docela líbila už nyní.

Harry si potřásal rukou se všemi okolo, pak vzal zase za ruku Kat. Uprostřed té masy lidí to byl dobrý pocit. Prodírali se tlačenicí k salónům a dalším prostorám panského sídla.

„Půjdeme hledat taneční parket?“ zeptal se a vyrazili. „Noc je ještě mladá a my taky.“

2 
– 
Pozoruhodný večer 

Kat se v rámci své práce pro vládu Spojených států dostala už na mnoho velkých večírků v různých městech Evropy. Ovšem tato zde byla něco úplně jiného.

Celé přízemí panského sídla bylo otevřené – včetně velkého plesového sálu vzadu, který se využíval jen velmi zřídka. Kat jej doposud znala jen s nábytkem zakrytým plachtami a zavřenými okenicemi.

Nyní tuto velkou místnost spatřila v plném lesku. Zrcadla oslňovala, lustry jasně svítily a ušlechtilá parketová podlaha, na níž se hosté vlnili v rytmu čtyřčlenné kapely, se leskla.

Zatím se ještě doopravdy netancuje, pomyslela si. Ale vzhledem k tomu, jak zde proudí šampaňské, to jistě nebude dlouho trvat.

Harry ji vedl dalšími místnostmi, které byly rovněž zaplněné. A zatímco se ruku v ruce sunuli množstvím lidí a kolem dlouhých bufetových stolů, u nichž se řadili maskovaní hosté, poskytoval jí doplňující informace.

„No skvěle, vidíš támhle tu dámu u krbu? Tu s těmi pštrosími pery? Ta měla loni na svědomí ten skandál s princem.“

„Asi se nemusím ptát, se kterým princem,“ konstatovala Kat.

„Ano, královská rodina se umí postarat o zábavu. A ti chlapíci, co si povídají tam v rohu…“

Kat se zadívala na skupinu starých mužů v arabských oděvech, kteří kouřili doutníky.

„… to jsou někteří z našich nejvýše vyznamenaných generálů, myslím. A ten člověk v kovbojském na pohovce – americký spisovatel, velice oblíbený. Ale vždycky zapomenu jeho jméno. Ach, podívej, tam na terase…“

Otevřenými prosklenými dveřmi Kat viděla na kroužek žen a mužů v lesklých čínských hedvábných kostýmech a s okázalými indickými ozdobami hlavy.

„Laviniina stará parta z Bloomsbury. Malíři, spisovatelé, ředitelé divadel a tak dále. Těžko říct, jestli jsou přestrojení nebo ne. Zajímalo by mě, kdo s kým po večírku skončí v posteli. Na to by se daly uzavírat sázky. Ach… podívej tamhle.“

Kat sledovala směr jeho diskrétního kývnutí.

„Vůdce opozice osobně, přestrojený za Robina Hooda. Dobré nebe, podívej se na ty punčochy. Jsou mu rozhodně příliš těsné.“

Kat se zasmála a ukázala na dva biskupy ve fialových ornátech, kteří se zahloubáni do vážného rozhovoru opírali o dveře.

„A tihle dva?“ zeptala se.

„Tak to jsou skuteční biskupové,“ odpověděl Harry.

„No tohle, musím si tedy dávat pozor na jazyk.“

„Neboj se, to bys nevěřila, co jsem o těch dvou už slyšel za zkazky!“

Kat zvenčí uslyšela nějaký jásot.

„Pojď se mnou,“ řekla, zavěsila se Harrymu za paži a zamířila ke dveřím na terasu. „Podíváme se, co se tam děje.“

Pokud byl mumraj uvnitř Mydworth Manor extravagantní, shledala Kat z terasy, že zahrada sídla ji fascinuje snad ještě víc.

Na malém jezeru za domem převážely dvě gondoly dvojice na ostrůvek s bílou budovou a zase zpátky. Té budově se říkalo „stafáž“, třebaže Kat netušila proč.

Klasický smyčcový kvartet na trávníku doprovázel elegantního sopranistu při nějaké árii.

„Puccini, jestli se nepletu,“ řekl Harry.

„Jeden z mých oblíbených skladatelů. První opera, kterou jsem v New Yorku viděla, byla Tosca. Ach, podívej, polykač ohně!“

Když se do jejich zorného pole dostal mladý muž s holým trupem, který k večernímu nebi chrlil plameny, Harry ustoupil o krok zpět.

„Budou následovat taky klauni a provazochodci?“ zeptala se Kat. „Mám tušení, že to bude dlouhý večer. Co si myslíš o tom, že bychom se ze všeho nejdřív přesunuli k bufetu?“

„Moc dobrý nápad,“ řekl Harry.

Když se otočila, aby se vydala zpátky dovnitř, zahlédla Kat nějaký pohyb mezi stromy za terasou. Vysoký mnich s kapucí na hlavě tam stál s někým, kdo mohl být převlečený za Jindřicha VIII. – pokud Kat mohla posoudit. Ten člověk měl pořádné břicho.

Vzhledem k jejich gestikulaci a vrtění hlavami se ti dva dohadovali, ale hlasy nezvyšovali.

Něco na způsobu, jak tam spolu stáli, Kat na okamžik zarazilo. Oba tu a tam nenápadně kontrolovali okolí.

Skoro jako kdyby se schovávali.

„Všechno v pořádku?“ zeptal se Harry.

„Ano,“ odpověděla Kat, obrátila se k Harrymu a následovala ho. „Některé z těch kostýmů jsou opravdu bláznivé, že?“

„Tvůj kuchař McLeod se dnes večer zase překonává, teto Lavinie,“ řekl Harry, který odložil talíř a otřel si ruce do ubrousku.

Kat zvedla oči a uviděla Lavinii přicházet do rohu místnosti, kam se s Harrym uchýlili s jídlem.

Lavinia ve své róbě – vévodkyně? – nepřehlédnutelně vyčnívala i uprostřed zástupů kardinálů, dóžat, kurtizán a pirátů. Kaskády modré látky se leskly ve svitu lamp a svící.

„Nic menšího bych od něj nečekala,“ odvětila Lavinia s úsměvem. „Najali jsme na dnešek spoustu kuchyňského personálu navíc, aby všechno proběhlo hladce. Ale jaksi…“

„Je něco v nepořádku?“ zeptala se Kat.

„Snad jen to, že máme báječné kanapky s humrem, které už měly dávno být na stolech. Chci, aby o moje hosty bylo dobře postaráno.“

„Mám je jít do kuchyně připomenout?“ nabídl se Harry. „Umím být velice diskrétní. Ani si nevšimnou, že jsem to já.“

Kat si ještě musela zvykat na to, že vidí svého muže jako na piráta s tváří schovanou pod maskou, což, jak si musela přiznat, ještě zvyšovalo jeho atraktivnost.

„Byl bys tak laskav, Harry? Já musím být tady mezi lidmi.“ Lavinia zlehka pohladila Kat po předloktí.

„O některých hostech nevím ani to, jak se jmenují! Pokud pozvete jednoho z jisté skupiny bohémů, přijdou automaticky všichni!“

Než se Harry vydal na cestu dolů do kuchyně, v níž nepochybně panoval horečný chvat, zeptal se: „Postaráš se o sebe, Kat? Za dvě minuty jsem zpátky.“

„No ovšem,“ řekla Kat. „S přehledem. Jsem přece kurtizána.“

Na druhou stranu se tady na Mydworth Manor cítila svým způsobem také doma.