Ladislav Beran 

Noc zločinů 

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2026 

www.mobaknihy.cz 

moba@mobaknihy.cz 

© Ladislav Beran, 2026 

Obálka © Ivana Vaszily, 2026 

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., 2026 

Elektronické formáty DRUSALA, s. r. o. 

ISBN 978-80-279-2765-4 (epub) 

ISBN 978-80-279-2766-1 (mobi) 

Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU je bez souhlasu nositele práv zakázána. 

KDYŽ JE ŽENSKÁ NA ZABITÍ 

To, že si Václav Havel svou nedomyšlenou, nebývale rozsáhlou amnestií v lednu tisíc devět set devadesát nadělal svým způsobem u veřejnosti do bot, a na svobodu se tak dostalo z věznic skoro třicet tisíc odsouzených, mu dala široká veřejnost dost jasně najevo a brzy to pocítila skoro každá kriminální služba v celé republice. Písecká kriminálka, které šéfoval zkušený kapitán Karas, nebyla výjimkou. A taky je pravda, že těch několik lidí z galerky, co se vrátilo a přišlo na kriminálku do Zeyerovky drze oznámit kapitánu Karasovi, že řada jeho lidí spolu s ním na kriminálce končí, už v polovině roku devadesát jedna skončilo pro trestnou činnost, většinou majetkového charakteru, opět v kriminále.

Zvýšený výskyt trestné činnosti majetkového charakteru byl všude patrný už v první polovině roku devadesát, o čemž svědčily republikové kriminální statistiky, a písečtí majetkáři poručík Studnička a poručík Mach v té době zaznamenali několik vloupání zejména do zahradních domků v lokalitách kolem Písku, vyjeli si i na několik vykradených chat kolem Otavy, nechyběly mezi nimi ani vykradené rekreační chalupy a došlo i na vykradené byty na sídlištích.

V roce devadesát jedna se začaly v republice objevovat první případy vloupání do návesních kapliček a kostelů, ze kterých mizely sakrální věci, které končily v rukou překupníků a starožitníků, kteří je vykupovali takzvaně bona fide, tedy s přesvědčením, že to jsou starožitnosti, co měli „kostelníci“ doma na půdě. Ty pak většinou nenávratně mizely v Německu nebo v Rakousku u starožitníků, pro které byla česká gotika, baroko nebo renesance víc než dobrým artiklem.

Faktem je, že písecká kriminálka začátkem roku devadesát nebyla v Jihočeském kraji jediná, která nevěděla radostí, kam dřív skočit. Řešila nejen několik případů vloupání do bytů na sídlišti Portyč, ale i na sídlišti Za kapličkou, kde poprvé narazila na vypáčené panty u dveří, a řešila i vloupání do tří kostelů a dvou vesnických kaplí, což byly lajny poručíka Studničky. Řešila přitom i sérii vloupání do rekreačních chat v povodí Vltavy, a to zejména v rajónu odvodního oddělení Zvíkov a Milevska, což byla lajna jeho kolegy z kanceláře poručíka Macha. Tam se pachatelé zaměřili na elektroniku, věci osobní potřeby v chatách a na věci z garáží.

Nutno přiznat, že galerka měla dlouhou dobu navrch a kriminálka zabodovala až na podzim, kdy se jí podařilo zadržet partu zlodějů z Příbramska, která se držela hesla, že doma krade jen amatér a zoufalec, a vyjížděla za zlodějnou do sousedního okresu. Poručík Studnička poslal do českobudějovické věznice dvě party píseckých „kostelníků“, a mohl se tak plně věnovat vykradeným bytům na sídlištích, kterých nebylo málo.

Pravda je, že z ohledání místa činu toho technik Kotrbáček nikdy moc nezajistil, takže se určitě jednalo o bytaře, kteří už měli na triku více bytů, protože na daktylky technik nikde nenarazil a odvezl si z vykradených bytů pouze zajištěné pachovky. Ty končily na srovnání ve psinci, ve Středisku pachových stop v Lišově, kde bylo v každém znaleckém posudku psovoda, který dělal srovnání zajištěných pachovek, konstatováno, že se stále jedná o stejné dva pachatele. Nový způsob vloupání do bytů v panelákových bytech v republice oslovil dost pachatelů bytařů, protože nebylo pátrání, aby se v něm neobjevil nový případ vloupání do bytu, kdy to odnesly panty dveří.

Tipování pachatelů bytařů bylo od doby, co dostal zločin kola, na věštění ze skleněné koule a je pravda, že nebylo dlouho kam sáhnout, takže neobjasněné případy vloupání do bytů přelezly do dalšího roku a podle šéfa kriminálky kapitána Karase tak už od ledna pěkně „zasvinily“ kriminální statistiku prvního pololetí.

Koncem druhého týdne v lednu narazil Studnička v pátrání na odvolání zjištění pachatele vloupání do bytů, který dělal panty na sídlišti v Příbrami. Jen co to odložil, hned volal na příbramskou kriminálku kolegu majetkáře poručíka Součka, od kterého se dozvěděl, že se jedná o recidivistu Jiřího Válka z Prahy 6, propuštěného na amnestii, který jim ale přiznal jenom pět vykradených bytů a který je momentálně ve vazbě na Bytízu.

„Dostali jsme ho, Studno, na pachovky a zajistili jsme u něho v autě i tu velkou do placata zkovanou montajznu, co je na přezouvání velkých pneumatik. Při domovní prohlídce se u něho v bytě zajistilo dost věcí z vykradených bytů, co je nestačil prodat. Jinak náš technik zabodoval a odebral mu do foroty několik pachovek na srovnání s dalšími případy, klidně si pro jednu pachovku přijeď, ať máte v Lišově co srovnávat. Podle mě má Válek těch vykradenejch kvartýrů na triku daleko víc, bral jen ty byty, kde vyšel na pachovku. Nám tu visí na Zdaboři ještě čtyři byty, co jsou taky udělaný přes panty, ale ty nám nevzal. Je to recouš a pořádně tvrdá husa na škubání. Ten na kápni božskou, Studno, už dlouho nehraje. Jen co tu v kanclu dosedl na židli, tak jeho první bylo: ‚Dokázaná platí, pánové!‘“

„Pro tu pachovku k vám, Jardo, vyrazíme s Machoušem hned, váš technik je pašák,“ ukončil Studnička hovor, poslal kolegu Macha za šéfem kriminálky, aby mu podepsal jízdu do Příbrami, a během deseti minut už jim operační důstojník v „operáku“ zvedal závoru na dvoře Okresního ředitelství policie a oba majetkáři vyráželi směr Příbram.

A ani ne za hodinu už bral Studnička za kliku dveří kanceláře majetkáře poručíka Součka, který jen co uviděl Studničku ve dveřích, prohodil: „Pánové, vás dva rád vidím, ať žije Písek!“ Pak šel postavit na kafe. Studnička hned nato vyndal z tašky půl šišky voňavé teplé sekané, položil balík na stůl a rozbalil ho.

„My jsme, Jardo, nepřijeli s prázdnou, tady je voňavej pozdrav od řezníka Jirotky z Pražský, kterej neuráží, nechte si chutnat,“ hodil Studnička okem na polici u okna, kde byly tři zavařovací sklenice, ve kterých byly odebrané pachovky bytaře Válka, když vtom vešel do kanceláře poručík Vohrádecký, kolega Součka.

Jak uviděl na stole sekanou, nasál nosem a hned z něho vypadlo: „Sekaná z Písku, no to bude, pánové, nebe v hubě, hned volám technika, aby nepřišel zkrátka,“ sedl poručík Vohrádecký k telefonu, ale to už se začal Studnička vyptávat Součka, který před něj postavil kafe, jak přišli na bytaře Válka z Prahy.

„Užvaněná galerka mi ho hodila na ucho. Válek je od léta nakvartýrovanej u Němcový na Zdaboři, která prodala během měsíce jedný šlapce, co mi občas hodí na ucho něco z galerky, mikrovlnku, robot a varnou konvici. Zašel jsem k ní, opsal jsem si výrobní čísla a šlapka to ořvala, protože jsme jí to zabavili – byly to totiž věci ze dvou vykradenejch bytů – a bylo hotovo. Ještě ten den jsme si dojeli pro Válka do jedný hospody a vytáhli jsme ho od mariáše, zrovna když mu padala dobrá karta,“ odmlčel se Souček, sáhl do stolu pro placatici rumu a ochladil Studničkovi kafe.

„Válek byl nejdřív vysmátej, tvrdil, že ty věci koupil od neznámýho chlapa v hospodě. To mu vydrželo do doby, než mu vzal technik pachovky. Dali jsme ho do cely na ‚měkkoně‘ a sjeli jsme s pachovkama do našeho střediska na srovnání. Když jsme ho ráno vytáhli z cely a dali mu do ruky výsledek srovnání pachovek, tak to vzdal a kápnul božskou, vydal nám nakonec i tu montajznu, co měl v autě šikovně schovanou u motoru. Fakt je, Studno, že v týhle době se žádnej bytař s planžetou u fabky nezdržuje. Buď ji rozlomí, anebo jde rovnou na panty. Ty panelákový dveře moc nepotřebujou,“ vstal Souček od stolu, otevřel dřevěnou skříň a vyndal z ní skoro metrovou kovovou montajznu.

„Musíš, Studno, uznat, že proti takovýmu vercajku nemají žádný dveře šanci,“ sáhl Souček opět pro placatici, k ní vyndal dvě sklenky a pro oba to rozlil. „Tak ať jste, Studno, taky tak úspěšný jako my, ale moc si od toho neslibuj. Podle mě Válek asi mimo Příbram moc nevyrážel, a že by měl parťáka, tak na toho jsme nenarazili, i když vyloučit se to samozřejmě nedá. Pravda je, že na takovej kvartýr v paneláku je někdy jeden málo, ale dva už jsou někdy moc,“ konstatoval Souček starou zlodějskou pravdu. V tu chvíli se objevil v kanceláři majetkářů technik a Souček začal dělit sekanou na tři díly.

Po návratu do Písku zanesl Studnička pachovku Válka k technikům a položil ji na stůl poručíku Kotrbáčkovi se slovy: „Zejtra si, Kotrbáčku, udělej vejlet do Lišova, je třeba tuhle pachovku srovnat s našima bytama. Přivezli jsme ji z Příbrami, je pražskýho bytaře, co jim tam udělal několik bytů montajznou. Nemusím ti říkat, že když nás potěšíš, že máš u nás flašku ferneta.“

„No, snad tu fenu Remu, co ji psovod na to srovnání nasadí, ukecám, když jí řeknu, o co bych mohl přijít,“ prohodil Kotrbáček a to už se Studnička u techniků nezdržoval a vrátil se k sobě do kanceláře, kde mu Mach oznámil, že před necelou hodinou vyjel výjezd, který má pátračka Čtveráková, na vykradený byt do Protivína a jsou to opět panty.

„Tak pokud Válek nevzal dráhu z Bytízu, tak má na tenhle kvartýr dokonalý alibi. Vyrážíme, Machouši, do Protivína,“ vypadlo ze Studničky a během chvilky šla závora na dvoře opět nahoru a pořádně naštvaný Studnička sliboval bytaři, že až ho dostane do rukou, že ho nakope do prdele.

„Jak tě znám, Studno, ještě mu rád uvaříš kafe,“ prohodil na to Mach, a jen co se dostali z města, přišlápl plyn a během deseti minut už stáli na sídlišti před panelákem, kde bylo zaparkované policejní auto z protivínského obvodního oddělení policie, a z paneláku právě vycházel technik poručík Štemberk s kufrem, ve kterém měl své nádobíčko, a hned hlásil Studničkovi, že má dvě slušné pachovky.

„A to už jste tu hotovi? Panelák jste prošli?“

„Samozřejmě že jo. Byt byl udělanej už dobře před deseti dny, klasika, nikdo nic neviděl ani neslyšel. Na vloupání přišla majitelka až dnes, když se vrátila od dcery z Varvažova a zjistila, že jí při odemčení dveří málem vypadly dveře do předsíně. Jinak zmizela elektronika, kamera, dva tisíce na hotovosti, a teď se podrž, v koupelně byl načatej balík dámských vložek, takže to vypadá, Studno, že tam byl pachatel se ženskou, na kterou právě dorazila ‚rudá armáda‘. A právě z toho balíku mám zajištěnou tu druhou pachovku, a podrž se, Studno, mám i moc pěkný palečky, takže je budu moct poslat do AFISu.“

„Pachovky se hodí, zejtra je vezme Kotrbáček do Lišova ještě s jednou, co jsme ji přivezli z Příbrami, jinak ta daktylka může bejt konečně terno. Chválím,“ nakročil Studnička na schody do paneláku, když vtom se objevila ve dveřích domu vedoucí výjezdu pátračka Čtveráková s vyšetřovatelkou Vandovou.

„My tu končíme, Studno! Vyrobily jsme ti dalšího neznámýho, ale není to ztracený, máme i palečky z místa činu. Konečně jsem na vlastní oči viděla dveře, co jsou bez pantů, a ráda toho frajera, co to tady vykradl, poznám. Poškozenou Přádovou jsme vyslechly, je slušně pojištěná, ani ji to nerozbrečelo. S vedoucím obvodu jsem domluvená, že jí pomůžou sehnat v Písku v OBI nový dveře, když máme pomáhat a chránit,“ vypadlo ze Čtverákové jedním dechem.

„Jsi šikovná holka, Petro, máš u mě tatranku, přihlaš se o ni,“ prohodil Studnička, kterému to nedalo a šel se podívat s vyšetřovatelkou Vandovou do čtvrtého patra na vypáčené panty u dveří. Chvíli se díval na otisk páčidla na dveřích, pak vytáhl z kapsy bundy malý svinovací metr a změřil si otisk. Naměřil rovných osm centimetrů, stejně jako měla zajištěná montpáka na kriminálce v Příbrami.

„Tak nevím, Vandová, co si o tomhle kvartýru mám po tý dnešní návštěvě na kriminálce v Příbrami myslet. Uvidím, jak dopadne Kotrbáček s pachovkama v Lišově, to snad budeme chytřejší,“ konstatoval Studnička, a než sešli ze čtvrtého patra ke dveřím, informoval vyšetřovatelku Vandovou o jednání u majetkářů na příbramské kriminálce a s tím se jak výjezd kriminálky, tak Studnička s Machem vrátili do Písku.

Studnička si hned po příchodu do kanceláře nechal od operačního spojit příbramskou kriminálku, a jakmile se mu ozval poručík Souček, hned se mu o té zajímavosti u vykradeného protivínského bytu zmínil.

„Velká podivnost to, Studno, je, zrovna tak i ta doba. To byl Válek vlastně ještě na svobodě. Jinak pokud jde o ten balík s píčpáskama, tak by asi nebylo od věci, abychom si zavolali tu Němcovou, co u ní Válek bydlel, ona je to pěkná zlodějská mrcha, co tady, když dělala průvodčí ve vlaku, dělala kapsy. Ale tý bude už dobře kolem padesátky?“ odmlčel se na moment Souček, ale hned vzápětí se opět ozval: „I když, určitě se tý zlodějský mrše přece braly palečky, tak by vám měla, Studno, pokud to byla ona, vyběhnout v AFISu. Když tak se ozvi,“ chtěl ukončit příbramský majetkář hovor, ale pak si uvědomil, že Studnička nemá nacionále Němcové, během chvilky mu je nadiktoval a teprve pak to v Příbrami položil.

Je fakt, že druhý den po poradě u šéfa kriminálky měl technik poručík Kotrbáček dost napilno. Nejdřív se stavil v Českých Budějovicích na Krajské správě PČR na technice u pánů daktyloskopů, kde jim předal daktylky, zajištěné z vykradeného bytu v Protivíně, aby je prohnali AFISem, a pak vyrazil do Lišova do Střediska pachových prací. Tam moc nepořídil, neboť mu vedoucí střediska pachových prací kapitán Jelínek oznámil, že to srovnání pachovek hned nebude, protože fena Rema hárá, další fena Brita nedávno s háráním skončila, a proto by se srovnáváním pachovek raději ještě nějaký den počkal. S tím technik Kotrbáček z Lišova odjel, stavil se cestou na Krajské správě u daktyloskopů, kde od nich převzal zalepenou obálku s odborným posudkem z oddělení daktyloskopie, a uháněl do Písku, kde už na něho netrpělivě čekali v kanceláři oba majetkáři poručík Studnička a poručík Mach, kteří si po obědě krátili čas křížovkami.

V okamžiku, kdy Studnička vyluštil křížovku v časopisu Překvapení a konstatoval, že právě vydělal své ženě Martě dva tisíce, objevil se ve dveřích jejich kanceláře technik poručík Kotrbáček a hned spustil: „Pachovky budou, pánové, až přestanou feny hárat, ani jsem se nesnažil šéfa psince ukecat, přes to prostě v psinci nejede vlak. Stavil jsem se na Správě na daktylce, dostal jsem od sekretářky tuhle zalepenou obálku, páni daktyloskopové byli na obědě. Je v ní výsledek z AFISu, ani nevím, jak ty palečky vůbec dopadly. Kdybyste mi udělali dobrý kafe, neurazilo by mě to,“ hodil sebou Kotrbáček na křeslo a už tahal z kapsy saka cigarety. Na kafe si musel chvilku počkat, protože oba majetkáři byli zvědavi na výsledek expertizy v AFISu.

A jen co Studnička rozlepil obálku a vypadlo z něho:

„A do prdele! Kovárnová Jana z Prahy z…,“ nedočetl celé nacionále, ale hned pokračoval: „Doufám, že to nebudou, Kotrbáčku, palečky nějaký pokladní z drogerie. Čekal jsem úplně někoho jinýho.“

„Ta expertýza má taky dva listy, jestli sis, Studno, nevšiml,“ upozornil Studničku technik, ale to už Studnička obrátil druhý list.

„Fousová Alena a taky z Prahy,“ začal Studnička číst celé nacionále a jen co je dočetl, podíval se na Kotrbáčka. „Ne ne, Kotrbáčku, za to fernet nebude. Já jsem tam chtěl vidět napsanou kapsářku Němcovou z Příbrami.“

„Studno, milý vole, tobě jsou dvě jména, co vyšly na palečky, málo? Nejdřív si je pořádně vylustruj, abys věděl, jak se vůbec dostaly ty ženský do AFISu, a pak mi něco upírej! Asi tě nebudu mít rád, Studno,“ vzal si Kotrbáček od Studničky expertizu a v ní se dočetl, že další dvoje otisky neprochází AFISem.

„Kdo ví, kolika rukama ten balík vložek vůbec prošel, než se dostal k tý okradený Přádový, který jsem kontrolní otisky nevzal, protože mi tvrdila, že je vzala jen za cípek toho obalu a hodila je do košíku.“

„Kotrbáčku, promiň, ty nerozumíš škádlení. Jako by se stalo, přepískl jsem to. Čekal jsem, že tam prostě vyleze ta plzeňská zlodějská mrcha Němcová, co u ní byl nakvartýrovanej ten Pražák Válek. Obě ty jména samozřejmě pořádně vylustruju a uvidím, co z toho nakonec vyleze. Už to, že jsi zajistil na tom obalu ty palečky, je fajn, tu flašku ferneta u nás samozřejmě máš,“ předal Studnička obě jména Machovi a ten hned sedl k počítači. Zadal si abecední celostátní evidenci pachatelů, začal hledat, a jen co se dostal k písmenu ef a najel na Fousovou Janu, už ji začal tisknout.

„Tak Fousovou bych měl a koukám, že to není žádný neviňátko, Studno. Za bolšána třikrát trestaná pro krádeže v obchodech, měla i ochranný dohled, poslední trest si celej neodseděla, díky Havlově amině,“ předal Mach sjetinu přes stůl Studničkovi a dal se do hledání Kovárnové Jany.

„Tak Kovárnová je, Studno, čistá, ty palečky jí byly před rokem odebrány jako kontrolní při vloupání do Drogerie v Bráníku, kde dělá prodavačku. Jinak ta Fousová bydlí ve Francouzský, takže si, Studno, zavoláme kriminálku na Prahu dvě a uvidíme, co je to za děvenku,“ nechal si Mach spojit od operačního kriminálku na Praze 2, a jen co se mu ozval kapitán Černý, předal sluchátko Studničkovi, který se hned zeptal, co mu říká Jana Fousová, a vysvětlil mu, proč se zrovna na ni ptá.

„Jo, Fousová, to je děvenka. Jen co se objevila po amině na svobodě, tak se chytla mezi šlapkama v Perlovce, měla pasáka nějakýho Foltýna, což je po revoluci vyhozenej bejvalej estebák, pak na nějakou dobu oba zmizeli, protože Fousová šlapala sólo v Německu. Jeho tam Němci zavřeli, protože jim tam kradl auta, a ona se vrátila do Prahy, kde se chytla jistýho Igora Benáka, což je bytař. A po obou je dobře půl roku vyhlášeno pátrání, protože máme Benáka natipovanýho na kvartýry.“

„Předpokládám, kolego, dobře, že jde o kvartýry, co jsou udělaný přes panty?“

„Předpokládáš dobře, máme jich tu poslední dobou nasekáno šest, všechno to jsou panelákový byty.“

„Tak to ti, kolego, prozradím zajímavost,“ spustil Studnička o příbramském bytaři Válkovi, o zajištěné montajzně, přešel na protivínský případ a skončil u zajištěných daktylek, které AFIS vyhodil jako daktylky Fousové.

„Ta zajímavost nemůže být náhoda. Benák byl propuštěnej v rámci Havlovy amnestie a asi bude dobrý si zjistit, jestli se Válek s Benákem, protože jsou oba Pražáci, neznají, což bych nijak nevyloučil, a nepotkali se třeba spolu v base. Mně konkrétně Válek nic neříká, ale když mi nadiktuješ jeho nacionále, všechno to kolem nich prověřím a dám ti do Písku vědět,“ nechal si kapitán Černý nadiktovat od Studničky vše potřebné a zavěsil.

„Ta amina se tomu Havlovi zrovna moc nepovedla a měl by si, kudy chodí, sypat popel na hlavu. Měl by slyšet lidi, co jsou okradený. Lumpové, co celou dobu kradli, budou krást pořád, žádnej kriminál, čest výjimkám, je nepřevychová. V tomhle měl kriminální rada Vacátko svatou pravdu. Zamkni, Machouši, dveře, za chvíli končíme, jsem na panáka a spláchneme to. Rozlej nám to a nešetři nás!“ vyndal Studnička ze stolu placatici rumu, k tomu tři skleničky a už se rumovalo. V okamžiku, kdy Studnička schoval placatici, ve které toho moc nezůstalo, se ozvalo bušení na dveře a Kotrbáček, který odcházel, je hned odemkl.

Za dveřmi stál šéf kriminálky a hned na technika spustil: „Dejchni na mě, Kotrbáčku!“

„Jenom dejchnout? Už jsem se lekl, šéfe, že budeš chtít ode mě francouzáka. Já když líbám, tak dusím.“

„Tady se chlastal rum,“ vypadlo z Karase.

„Jeden panáček rumu není chlastání, šéfe, a víš, že mi připomínáš bejvalýho politruka, na kterýho nerad vzpomínám, protože mě ten hajzl chtěl vyhodit od Sboru? Ten měl červenej frňák a cejtil alkohol až z druhýho patra. Jen co jsme tu otevřeli flašku, tak tu byl,“ reagoval okamžitě Studnička.

„Chlapi, moc mě s tím chlastem v pracovní době neserte, pořád platí rozkaz třech bejvalejch ministrů vnitra o zákazu chlastu.“

„Právě že bejvalejch, šéfe. Jinak ani ne za deset minut už jdeme domů,“ ukázal Studnička na velké hodiny na zdi. „A potom, panáček rumu není, šéfe, chlast, ale nutná dezinfekce na viry. Jen tak mimochodem, ty si myslíš, že ti nahoře se drží s chlastem zpátky? Jinak pokud jde o ty tři ministry, tak co si na ně matně pamatuju, tak ty spláchla revoluce i s jejich rozkazama, a co vím, tak novej ministr jiný zatím nenapsal,“ začal si Studnička balit věci, zamkl trezor a Mach udělal to samé.

Karas to viditelně vzdal a na odchodu z kanceláře jen prohodil: „A stejně jste kanci, co máte nařízení a rozkazy ministra na bábovce. A mohl bych to říct i jinak, pánové. Ta bábovka by tam určitě nebyla!“ neodpustil si Karas další poznámku už na chodbě a namířil si to do své kanceláře. V okamžiku, kdy Studnička zamkl po odchodu dveře kanceláře, se v ní ozval telefon. Chvíli zvažoval, jestli se má vrátit, ale nakonec mu to nedalo, odemkl dveře a vrhl se k telefonu.

„Studnička, jméno mé,“ vypadlo z něho okamžitě.

„Kapitán Černý. Tak jsem, kolego, zjistil, že ten Válek s Benákem spolu seděli v base v Litoměřicích. Dokonce byli spolu na jedný cele, takže se spolu znali moc dobře a věděli o sobě. Vůbec by nebylo od věci ty jejich pachovky srovnat. Hodil jsem řeč s naším technikem Vodičkou, má ještě jednu Benákovo pachovku, co si ji udělal do foroty, můžeš si pro ni přijet. Moc bych za to nedal, že si tu montajznu na ty panelákový kvartýry půjčovali nebo je dělali spolu.“

„Souhlas, kolego, a díky. Určitě si pro tu pachovku sjedeme. To, že byli na kvartýrech dva, to už máme podle pachovek potvrzeno od psovoda z Lišova, zejtra jsme v Praze jako na koni, díky za zavolání,“ položil Studnička telefon, a ještě než odešel z kriminálky, zašel do kanceláře kapitána Karase a oznámil mu, že zítra vyráží v už šest ráno s Machem na kriminálku na Prahu 2 pro pachovku pražského bytaře Benáka.

„Benák je kdo, Studno? Tohle jméno od tebe slyším poprvé.“

„Benák je, šéfe, frajer, co se momentálně tahá s jistou šlapkou Fousovou, co nám vyšla na palečky v tom protivínským kvartýru, a jak Fousová, tak Benák jsou v pátrání. Jinak Benák je Pražák jako Válek a seděl v base v Litoměřicích s Válkem, co ho nedávno zavřeli Příbramáci a zajistili u něho tu montajznu, jejíž přesný otisk se nám překvapivě teď objevil na pantech v Protivíně. Je to trochu zamotaný, ale jestli se nám potvrdí to, co si myslíme, budeme s Machoušem konečně na bytech fořti.“

„Tak na to se, Studno, opravdu těším, konečně se nám vylepší statistika na majetku, která je zatím pod psa. Jízdu do Prahy vám ráno podepíše operační, až půjdu domů, tak se tam stavím a řeknu mu o tom. Mám tu ještě tak na hodinu práci, budu tu za ouřadu,“ ukázal šéf kriminálky na hromadu osobních složek jeho podřízených, kdy musel napsat na každého průběžné hodnocení, ale to už se tu Studnička nezdržoval. Rychlým krokem odešel na konec dlouhé chodby, kde už na něho čekal u otevřeného katru Mach, natěšený na plzeňské U Reinerů.

S cestou do Prahy neměl poručík Mach, který se držel volantu, problém a za necelé dvě hodiny už oba majetkáři vstupovali do budovy Obvodního ředitelství policie na Praze 2 a čekali tam ve vestibulu recepce, až si pro ně přijde kapitán Černý z kriminálky.

Nečekali ani pět minut, když se náhle otevřely dveře výtahu a v nich se objevil skoro dvoumetrový udělaný chachar a namířil si to neomylně, přestože tam bylo ještě několik lidí, rovnou k nim, a hned spustil: „Zdravím Písek, pánové! Tak kterej z vás je, pánové, poručík Studnička a kterej je poručík Mach?“

„To jsme tak čitelný, že jsme oba poldové?“ zeptal se Studnička a podal si s majetkářem ruku.

„Policajta poznávám v hospodě, jen co se tam objeví ve dveřích,“ konstatoval kapitán Černý, zavedl oba do výtahu a hned v něm zmáčkl druhé patro. Skončili na chodbě, kde byl katr, a během chvilky už si při cigaretě a Studnička s dýmkou pochutnávali na kafi a řešili bytaře Benáka, po kterém bylo už nějakou dobou vyhlášeno celostátní pátrání a který stále nebyl dopaden.

Pravda je, že se Studnička s Machem u kapitána Černého, kam si přijeli pro pachovku Benáka, dlouho nezdrželi, a když od něho dostali i jeho zločineckou trojdílku a ofocenou jeho kartu, byla velká spokojenost. A ani ne během půl hodiny už si oba pochutnávali u kiosku na Cukráku na opečené klobáse, bez níž se jejich cesta z Prahy do Písku nikdy neobešla. Do Písku se vrátili krátce před polednem, a jen co vešli na kriminálku, uviděli na konci chodby za katrem sedět chlapa, jehož mírně zarostlá tvář jim oběma něco říkala. Studnička vyndal z kapsy trojdílku a nechtěl věřit svým očím. Byl to celostátně hledaný Igor Benák.

Jen co došel před katr, tak na něho spustil: „Vy jste Igor Benák, mám pravdu?“

„To máte. Vy jste Studnička, nebo Mach?“ vypadlo z Benáka a hned si řekl o cigaretu.

„Tu vám dá tady kolega, až si vás vezmeme do kanclu,“ namířil si to Studnička s Machem do kanceláře kapitána Karase, a jen co otevřel dveře, šéf kriminálky se hned ozval: „To je dost, že už jste tady. Právě jsem domluvil s kapitánem Černým z Prahy, že tu máme Igora Benáka a Fousovou. Oba sem před půl hodinou přivezli dopraváci, Benák nabořil auto z půjčovny do kolem projíždějícího motocyklisty, když couval z parkoviště před Hlavínů, kde byl s Fousovou v bufetu na obědě. Naštěstí Franta Procházka, když s Benákem sepisoval nehodu, se mrkl do pátrání, a tak skončili oba tady. Fousová je u pátračky v kanceláři a kapitán Černý už sem vyráží. Motocyklista je nějakej Jan Varaďa, je ve špitále, má zlomenou nohu,“ ukázal Karas na věci na stole, kde byly dva občanské průkazy, klíče od auta, řidičák, tři tisícovky, tři pětistovky a dvě stvrzenky.

„Předpokládám, že jste se, pánové, stavili na Cukráku na klobásu, tak zapomeňte na oběd U Reinerů, vemte si Benáka hned k sobě a pusťte se do něho. I když já bych asi začal raději s Fousovou. Když je sem dopraváci přivedli, připadali mi nějak rozhádaný, on ji tady dokonce tituloval krávou.“

„Nebeskou?“

„On tě ten humor, Studno, brzo přejde, až se s ní dáš do řeči. I ona má vybranej slovník, dejte se do toho,“ naznačil Karas rukou, že skončil, a Studnička, jen co vyšel z jeho kanceláře, odemkl katr a vzali si Igora Benáka k sobě do kanceláře. Jen co Benák dosedl na židli, dostal od Macha cigaretu, a jakmile si zapálil, Studnička si vzal slovo a začal s protivínským vykradeným bytem.

„Vloupání do bytu v Protivíně? Tak to mě, pánové, nezkoušejte. Jsem čistej jako lilie,“ vypadlo okamžitě z Benáka.

„Ne? Tak jinak,“ odešel Studnička z kanceláře a zašel k pátračce Čtverákové na kus řeči, a když se po chvilce vrátil, začal si pomalu nacpávat velkou dýmku švýcarku.

„Igore, Fousová u kolegyně Čtverákové začala mluvit, pátračka s ní má sepsaný už tři stránky protokolu. A Fousová tě, Igore, nijak nešetří,“ zapálil si Studnička dýmku a čekal, co z Benáka vypadne.

„Ta kráva, kdyby si nechtěla v Písku koupit v tom velkým obchoďáku svetr, tak jsme sem nejeli a nevydělal jsem si ten malér.“

„Fousová je na tebe, Igore, pěkně nasraná a potvrdila mi to, co jsem si celou dobu myslel, že jste si s Válkem tu velkou montajznu na ty panty dveří půjčovali,“ blafoval Studnička, aniž se začervenal. „Ten Protivín ji dost zaskočil, když na ni pátračka vytáhla ty její palečky, co náš technik našel na tom balíku vložek na hajzlíku. A protože ten, kdo začne na kriminálce mluvit jako první, na tom obyčejně vydělá, to moc dobře znáš, tak kápla božskou a pustila tě k vodě,“ zapálil si Studnička dýmku a hned pokračoval: „Z kriminálky z Prahy jsme si dnes přivezli tvoji pachovku, kterou si necháme v Lišově porovnat s našima vykradenejma bytama, a těch není málo, Válka už máme srovnanýho, ten už sedí na Bytízu. Jinak ti prozradím malé tájo, jede sem z Prahy kapitán Černý, kterýho moc dobře znáš, budeš mít v base, Igore, na co vzpomínat. Náš okresní prokurátor a soudce miluje jako důkaz pachovky, které ho nikdy nezklamaly. Spadla klec, Igore. Válka dostala do basy jeho bytná, která prodávala kradený věci z bytů, tebe si u naší pátračky vychutnává Fousová, co si v Protivíně pomohla, když začala ‚krámovat‘ s balíkem vložek, co je našla na hajzlíku. Oběma vám ty ženský přinesly smůlu, Igore,“ vyndal Studnička z trezoru hromadu spisů a položil je na stůl. „Je jich, Igore, devět. Co byt, to čtvrtej odstavec, co to koštuje u soudu, moc dobře víš. Netvrdím, že všechny jsou tvoje a Válka, panty teď mezi bytaři dost frčí. Kolik jich máš na triku jen ty, to budeme vědět už zejtra odpoledne, až nám zavolá psovod ze Střediska pachových prací v Lišově. Já jsem skončil, koukám, žes z toho oněměl. Chceš k tomu něco říct?“

„Bože, ta Fousová, to je taková kráva! Ta je fakt na zabití a ta nenažraná Němcová jakbysmet! Že já jsem si s tou šlapkou Fousovou vůbec něco začínal! Vytáhl jsem ji z ulice, aby nemusela šlapat v Perlovce, a ona mě, kráva blbá, takhle položí s blbejma vložkama s křidýlkama. Tomu se opravdu říká ženská vděčnost. To si nemohla vzít celej balík, aby tam nic nezůstalo a nenašly se tam její palečky?“ vypadlo z Benáka a vzápětí k tomu dodal:

„Pátek a třináctýho, co jsem mohl taky dneska čekat… Prostě smůla. Bouračka, potupný klepeta dokonce od dopraváků, no to se mi ještě nestalo! Vypovídat nebudu, rád si počkám na ty vaše pachovky,“ prohodil Benák, sáhl znovu do Machových cigaret a hned si zapálil.

Mach na nic nečekal. Dal hned první stranu protokolu obviněného do psacího stroje, kterou vyplnil, Benák ji bez řečí podepsal a skončil opět na chodbě za katrem, kde si počkal na kapitána Černého z pražské kriminálky. Kriminálka z Prahy přijela se dvěma auty až kolem půl třetí. To už měli Studnička s Machem vyslechnutou k Benákovi a k jeho trestné činnosti Fousovou, která přiznala účast na vloupání do bytu v Protivíně, vypověděla i o některých vykradených bytech v Praze, o kterých se jí Benák zmínil, stejně tak vypověděla o jeho známosti s Válkem. Do protokolu uvedla, že ji Benák posílal kradené věci prodávat po pražských i mimopražských bazarech, protože potřeboval platit za podnájmy a za půjčená auta, která dost střídal. Benáka i Fousovou, které technik Kotrbáček odebral pachovku, si pražská kriminálka, která měla po nich vyhlášené pátrání, od vezla s sebou do Prahy.

Druhý den ráno odvezl technik Kotrbáček do Lišova pachovku Benáka a Fousové a už kolem druhé hodiny odpoledne se ozval Studničkovi, ze kterého, jen co ho uslyšel v telefonu, vypadlo: „Tak se chlub, Kotrbáčku, jsme s Machoušem jedno velký ucho,“ přepnul Studnička na telefonu na hlasitost.

„To nevím, kdy?“