Pouliční lampy

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Markéta Burešová

Pouliční lampy – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnuji těm, kdo tápou, hledají světlo v temné době,
těm, kdo zůstávají vždycky věrni sami sobě.

Všem, kdo se najdou mezi mými řádky,
všem, kdo se nebojí udělat krok zpátky.

Všem černým myšlenkám, co mě dovedly až sem,
a všem, kdo proměnili moje noční můry v sen.

MOTÝLI

Po rukou kreslím si propiskou motýly,

co černá myšlenka, to další pár křídel.

Láska a smích mě dost posměšně odbyly,

hledám, kdo z davu je skutečně přítel.

Po rukou kreslím si propiskou motýly,

když ublížím sobě, tak ublížím jim.

Po kolena v myšlenkách mých jsme se brodili,

bažiny úzkosti, snad vrátím se k nim.

Po rukou kreslím si propiskou motýly,

každý z nich má svoje jméno, své poslání.

Jizvy mé hojí, zlé myšlenky zkrotili,

chtějí mi pomoct, snad mě i zachrání.

POULIČNÍ LAMPY

Víš, proč jsou tu pouliční lampy?

Abychom nebyli na všechno sami.

Abychom prohlédli noci klamy

a neviděli místo lidí hlavolamy.

Světla pouličních lamp,

body ve tmě, naděje.

Nic zlého se tu přece neděje.

Slyšíš to ticho? Ten mír? Ten klid?

Kéž bychom mohli jenom ve tmě žít.

Tma všechno skryje,

smutek, vztek i zlo,

srdce, jako by ve dne zamrzlo.

Světla pouličních lamp,

světla velkoměst,

ticho noci, záře měsíce a hvězd.

PLÁŽ

Písečné pláže a hlubiny moře,

popluješ se mnou? Necháš mě shořet?

Dunění vln a jasný smích dětí,

čas kolem nás až moc rychle letí.

Sotva sem přijedem, dáváme sbohem,

na cestu dáme se houpavým krokem.

Zamávej rybkám a rackům a lodím,

naposled chladivou vodou se brodím.

Slunce už pálí a stíny jsou líné,

slaná chuť moře se kolem nás line.

Nechce nás opustit, vzpomínky máme,

jednou se vrátíme na místo známé.

NEBE V PLAMENECH

Nebe je v plamenech,

ukrutný žár.

Vzpomínky na lásku,

prokletí, dar.

Nebe je v plamenech,

slyším křik andělů.

Patří to k osudu,

životu, údělu?

Až nebe shoří, měsíc i hvězdy,

v ohnivém moři budem plout dál.

Až nebe shoří, měsíc i hvězdy,

oheň až zachvátí celičký sál,

bude už pozdě na proudy vody.

Nikdo už nepřičte hasičům body.

Bude už pozdě na křik a pláč,

až shoří moře, až shoří i pláž.

Všechno, co miluješ, na čem ti záleží,

všechno se rozpadá, prach prachu náleží.

Vzpomínky na den,

kdy shořelo nebe,

když ztratil jsi sen,

já ztratila tebe.

SMUTNÉ NOČNÍ MŮRY

Budík a káva a kouzelné prášky,

vzbudit se, nebo spát dál?

Okolo postele válí se flašky,

sny stojí zděšeně opodál.

Od nočních terorů vzdálíš se na hony,

kolik jich každou noc spočítáš?

Ospale zamáváš, loučíš se s démony

a jejich smutek už nevnímáš.

Modlíš se, prosíš, nechceš se vrátit,

pro bezesnou noc zapíjíš léky,

démoni šílí, že toužíš se ztratit,

tečou jim slzy a kvílejí vzteky.

STRACH ZE SAMOTY

Samota vkrádá se děsivou tmou,

je cesta tvoje i cestou mou?

Pochyby lemují všechny mé kroky,

snažím se setřást je už celé roky.

Strach na mě vrhá svůj tajemný stín,

bere mi radost a nechává splín.