Jack Campbell v nakladatelství

FANTOM Print

Neochvějný

Smělý

Courageous *

Valiant *

* Připravujeme, české názvy budou upřesněny

FANTOM Print

2010

Copyright © 2007 by John G. Hemry writing
as Jack Campbell

Translation © Jiří Matyskiewicz

Cover © Petr Willert

ISBN 978-80-7398-097-9

ISBN 978-80-7398-437-3 ePub

ISBN 978-80-7398-438-0 mobi

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

Stanleymu Schmidtovi, skvělému editorovi, skvělému spisovateli a velmi slušnému člověku.

Děkuji mu, že pomohl mnoha autorům včetně mne stát se v naší práci lepšími. A nepochybuji, že navzdory tomuhle věnování bude Stan nadále odmítat vše, co mu pošlu, pokud to nesplní jeho náročné požadavky.

S, jako vždy.

Poděkování

Za cennou podporu a redakční práci vděčím své redaktorce Anne Sowardsové, za pomoc a cenné nápady svému agentovi Joshuovi Blimesovi. Děkuji Catherine Asaro, Robertu Chaseovi, J. G. (Huckovi) Huckenpohlerovi, Simche Kuritzky, Michaelu LaViolettovi, Aly Parsonsové, Budovi Sparhawkovi a Constance A. Warnerové za návrhy, připomínky a doporučení. Také děkuji Charlesi Petitovi za jeho připomínky ohledně vesmírných bojů.

1.

Lodě se objevily na černém pozadí vesmíru, eskadry torpédoborců a lehkých křižníků, které začaly existovat v jediném záblesku, následované skupinami těžkých křižníků a pak divizemi bitevních křižníků a lodí, masivních nosičů nejničivějších zbraní, jaké dokázalo lidstvo vytvořit. V dáli zářila malá jiskřička, hvězda pojmenovaná Sutrah, tak vzdálená, že lidé žijící na planetách poblíž hvězdy neuvidí světlo ohlašující přílet alianční flotily ještě dalších pět hodin.

Alianční flotila, která do normálního prostoru skočila od jiné hvězdy a ve formaci zamířila k Sutrah, vypadala neuvěřitelně mocně. Zdálo se nemožné, že by se něco tak mocného mohlo čehokoli obávat. Ale alianční flotila prchala jako o život a hvězda Sutrah, hluboko v nepřátelském teritoriu Syndikovaných světů, byla jen jedním nezbytným krokem na cestě do bezpečí.

„Detekovali jsme lehké válečné lodě Syndikovaných světů ve vzdálenosti deseti světelných minut, deset stupňů dolů na pravoboku.“

Kapitán John „Black Jack“ Geary seděl ve velitelském křesle na můstku aliančního bitevního křižníku Neochvějný a cítil, jak se mu zatnuté svaly pomalu uvolňují. Zase jednou měl správný odhad. Nebo velitelé syndikátních flotil měli špatný, nicméně výsledek byl stejný. Na alianční flotilu vylétající ze skokového bodu nečekalo minové pole a objevené nepřátelské lodě pro ni nepředstavovaly žádnou hrozbu.

Ne, hlavní hrozba pro flotilu zůstávala uvnitř jí samotné.

Geary upíral oči na trojrozměrný displej promítaný přímo před ním a čekal, jestli disciplína ustoupí před touhou zabíjet a uhlazené alianční formace se rozpadnou na chaotické pronásledování syndických lodí.

„Kapitánko Desjaniová,“ přikázal kapitánce Neochvějného. „Vyšlete prosím těm syndickým lodím výzvu k okamžité kapitulaci.“

„Ano, pane.“

Táňa Desjaniová se naučila skrývat své reakce na Gearyho staromódní (a z hlediska moderního myšlení) změkčilé myšlenky jako poskytnout možnost kapitulace protivníkovi, kterého bylo možné snadno zničit.

Geary časem zjistil, proč takové názory ve flotile panují. Syndikované světy nebyly nikdy proslulé lidskostí svých vůdců nebo uznáváním ideálů, jako byla spravedlnost a svoboda jednotlivce, které naproti tomu planety Aliance braly jako základ. Nevyprovokované překvapivé útoky Syndiků, které tuto válku začaly, za sebou zanechaly hořkou pachuť, jež přetrvávala. A během sta let války začali Syndikové vítězit v boji, který charakterizovalo používání taktiky „vítězství za každou cenu“. Gearyho šokovalo, když zjistil, že Aliance začala vracet Syndikům válečný zločin za válečný zločin a zvěrstvo za zvěrstvo. A i když teď chápal, jak k tomu došlo, nehodlal to tolerovat. Trval na dodržování starých zákonů, které znal, zákonů, jež se snažily kontrolovat válečnou zuřivost, aby se bojující nestali stejně špatnými, jako byli jejich nepřátelé.

Geary znovu zkontroloval displej, nejméně podesáté od chvíle, kdy si před něj sedl. Už dávno znal vše nazpaměť. Skokový bod, kterým jeho flotila přiletěla, se nacházel necelých pět světelných hodin od Sutrah. Dvě planety v systému byly obydlené, ale ta bližší k alianční flotile byla vzdálená od hvězdy jen devět světelných minut. Neuvidí přílet alianční flotily do systému ještě čtyři a půl hodiny. Druhá obydlená planeta byla od flotily o trochu dále, jen sedm a půl světelné minuty od Sutrah. Alianční flotila se při letu systémem Sutrah k protilehlému skokovému bodu, jímž bude moci skočit k další hvězdě, nebude muset přiblížit ani k jedné.

Kolem značek alianční flotily na displeji se pomalu šířila bublina označující oblast, ve které bylo možné získávat data v téměř reálném čase. Právě teď flotila viděla, jak vypadala bližší obydlená planeta před čtyřmi a půl hodinami. Byla to uklidňující vzdálenost, ale také to byla spousta času, během kterého se mohly stát neočekávané události, o nichž se flotila dozví, až k ní doletí aktuální světlo. Samotná hvězda Sutrah mohla před čtyřmi hodinami explodovat a flotila by viděla světlo až za hodinu.

„Rudý posun na syndických lodích,“ ohlásil důstojník na můstku. Nedokázal v hlase skrýt zklamání.

„Utíkají,“ dodala Desjaniová zbytečně.

Geary přikývl a pak se zamračil. Syndické jednotky, na které narazili v systému Corvus, bojovaly, přestože stály proti obrovské přesile. Jen jedna nakonec kapitulovala, ale tři další byly zničeny. Syndický velitel citoval syndické řády, které vyžadovaly sebevražednou akci. Proč se zdejší Syndikové chovali jinak?

„Proč?“ zeptal se nahlas.

Kapitánka Desjaniová se na Gearyho překvapeně podívala a odpověděla: „Jsou to zbabělci.“

Gearymu se podařilo ovládnout dřív, než na ni stačil vyštěknout. Desjaniová, stejně jako většina lodníků a důstojníků Aliance, poslouchala propagandu o nepřátelských Syndicích tak dlouho, že jí naprosto věřila, i kdyby to nedávalo smysl.

„Kapitánko, tři syndické lodě v systému Corvus s námi bojovaly až do konce. Proč tyhle utíkají?“

Teď se zamračila Desjaniová.

„Syndikové poslouchají rozkazy doslova,“ prohlásila nakonec.

To bylo správné zhodnocení, které odpovídalo všemu, co Geary kdysi věděl a co viděl i v poslední době.

„V tom případě dostali rozkaz utíkat.“

„Aby oznámili náš přílet do systému Sutrah,“ dodala Desjaniová. „Ale jaký to má smysl? Kdyby měli lehké jednotky u všech ostatních skokových bodů, a to bychom už před pár hodinami viděli, jakou výhodu by znamenalo to, že mají někoho přímo tady? Jejich hlášení odletí rychlostí světla, a jelikož se přes nás nemohou dostat k nejbližšímu skokovému bodu, nebudou moci rychle vyskočit pryč.“

Geary se zamračil na displej.

„To je pravda. Takže proč?“

Znovu se zadíval na formaci své flotily, která se stále držela pohromadě, a neslyšně poděkoval žijícím hvězdám.

„Moment…“

Uvnitř hvězdného systému se směry udávaly vždy podle vnějšího okolí, aby mohla jedna loď správně chápat odkazy z jiné lodě. Cokoli nad ekliptikou systému bylo nahoru, cokoli pod bylo dole. Směr ke slunci byl doprava neboli na pravobok, zatímco směr od slunce byl doleva. Podle této standardní konvence se syndické lehké lodě nacházely pod flotilou a teď utíkaly nahoru a mírně doleva. Proč by utíkali směrem, který je přivede blíž k alianční flotile? Pokud ten směr nemá jiný účel.

Geary nakreslil záchytnou trasu od svých lodí k Syndikům, křivku procházející prostorem, jímž Syndikové neproletěli.

„Potřebuju dobře vidět, co je v téhle oblasti. A rychle.“

Desjaniová se na Gearyho vylekaně podívala, ale hned rozkaz předala. Geary stále čekal na odpověď, když si všiml, jak tři torpédoborce a těžký křižník náhle opouštějí formaci a s maximálním zrychlením se vrhají za unikajícími Syndiky. Ne! Vy hlupáci! Geary už na nic nečekal a okamžitě vyslal rozkaz na kanále celé flotily.

„Všem jednotkám, změňte kurz nahoru tři nula stupňů. Opakuju, nahoru tři nula stupňů. Okamžitě proveďte. Na naší trase čeká minové pole.“

Chvíli mu zabralo, než identifikoval lodě, které opustily formaci.

„Pro Miserikord, Basilard, Palcát, Kyrys! Okamžitě se odkloňte ze svého kurzu! Nahoru, tři nula stupňů! Vstupujete do minového pole!“

Pak mohl Geary jen zírat na displej. Alianční flotila byla rozprostřená na vzdálenost dvou světelných minut. Poslední loď tedy uslyší jeho rozkaz až za dvě minuty. Lodě, kterým hrozilo největší nebezpečí, ty tři torpédoborce a křižník Kyrys , ho uslyší nejdřív za minutu. A při maximálním zrychlení za tu dobu uletí pořádný kus cesty.

Důstojník na můstku Neochvějného nervózně ohlásil: „Na označené trase odhaleny anomálie. Předpoklad s pravděpodobností lepší než osmdesát procent, na trase se nachází maskované miny. Doporučen úhybný manévr.“

Desjaniová zvednutím ruky hlášení přijala a pak se na Gearyho obdivně zadívala. Geary si uvědomil, že se na něj podobně dívají i všichni ostatní důstojníci a lodníci na můstku, pohledy plnými obdivu a uctívání hrdiny, což opravdu nesnášel, i když si na to musel zvykat už několik měsíců.

„Jak jste to věděl, kapitáne Geary?“ zeptala se Desjaniová.

„Bylo to až příliš zjevné,“ začal vysvětlovat a pod pohledy ostatních se začal ošívat. „Válečné lodě umístěné dost daleko od skokového bodu, aby je nemohli přilétající nepřátelé zasáhnout, ale dost blízko, aby mohly varovat spojenecké lodě. Pak kurz, na který vyrazily, podle něhož se nás snažily protáhnout přesně určenou oblastí.“

Vynechal něco, co všichni věděli. Kdyby byla flotila stejná, jako když ji přivedl do systému Corvus, do minového pole by už dávno plnou rychlostí vletěla většina jeho lodí, ne jen čtyři lehké jednotky.

Široce roztažená formace alianční flotily začala uprostřed stoupat, jak nejbližší jednotky zaslechly rozkaz a reagovaly, a rozkaz se šířil dál a dál. Geary si uvědomil, že obraz skoro připomíná rejnoka, prohýbajícího se uprostřed, s ploutvemi klesajícími níže.

Čekal a viděl, že tři torpédoborce a křižník si stále udržují kurz, jako by záleželo jen na pronásledování nepřítele. Geary zkontroloval čas. Uplynulo pět minut. Z toho minuta na přesun rozkazu k lodím a pak další minuta, než konečně uvidí změnu kurzu. Tři přebývající byly příliš mnoho na reakci v nouzovém stavu.

„Pro Miserikord, Basilard, Palcát, Kyrys! Okamžitě zamiřte nahoru, maximální rychlostí! Na vaší trase jsme objevili minové pole! Potvrďte rozkaz a okamžitě proveďte!“

Další minuta uplynula.

„Jak daleko jsou od těch anomálií?“ zeptal se Geary a snažil se držet hlas nevzrušený.

„Na současné trase,“ řekla Desjaniová a rychle začala přejíždět prsty po ovládacím panelu a počítat, „se mezi ně dostanou během třiceti vteřin.“ Hlas měla klidný, disciplinovaný. Během své celkem krátké kariéry už viděla zemřít spoustu aliančních lodí i lodníků. Geary ji postupně začal chápat a uvědomil si, že Desjaniová se řídí zkušenostmi a snaží se otupit vůči tomu, co je zřejmě nevyhnutelné.

Třicet sekund. Příliš málo času, nemělo ani smysl zkoušet vyslat další rozkaz. Geary věděl, že někteří z důstojníků v jeho flotile neměli příliš velkou kvalifikaci k velení, uvědomoval si, že příliš mnoho se jich stále drželo ideálu čelní zteče na nepřítele, bez zaváhání nebo přemýšlení. Bude trvat dlouho, než se mu s trochou štěstí podaří naučit tyhle válečníky používat v boji i rozum, nejen odvahu. Ale i tak Geary přemýšlel, jaké šílenství donutilo čtyři kapitány ignorovat jeho rozkazy a varování před minovým polem. Museli se plně soustředit na vybrané cíle, ignorovat vše ostatní, záleželo jen na tom, jak rychle se jim podaří dostat na dostřel.

Možná lodě přežijí v minovém poli dost dlouho, aby mohlo další varování fungovat. Geary je znovu zavolal a snažil se v hlase potlačit zrádné zoufalství: „Miserikord, Basilard, Palcát, Kyrys, tady velitel flotily. Vstupujete do oblasti s potvrzeným minovým polem. Okamžitě změňte kurz nahoru. S maximální rychlostí otáčení.“

Věděl, že právě vstupují do minového pole. Světlo přicházející od čtyř lodí bylo půl minuty staré, takže lodě, které teď viděl nepoškozené a pyšně pronásledující nepřítele, už ve skutečnosti mohly být zasaženy minami. Zíral na displej a čekal na nevyhnutelné. Posádky těch lodí teď mohl zachránit jen opravdový zázrak. Tiše se modlil právě za tohle.

Zázrak nenastal. Přesně minutu a sedm sekund po varování Desjaniové Geary uviděl na displeji hlášení o několika explozích, jak tři torpédoborce vedoucí útok narazily do hustého minového pole. Malé, relativně křehké torpédoborce se pod ničivými údery min rovnou rozpadly, roztříštily na malé kousky mužů, žen a lodí, které inteligentní roznětky neaktivovaných min ignorovaly.

O pár sekund později Geary uviděl, že se Kyrys konečně pokusil o úhybný manévr. Bylo ale příliš pozdě, setrvačnost křižník zanesla přímo mezi miny. Jedna z nich uprostřed lodi vyrazila velkou díru, druhá utrhla kus zádi. Optické senzory Neochvějného na chvíli ztratily výhled na křižník, který zamaskovalo pole trosek pocházejících z explozí a zničených torpédoborců.

Geary si olízl oschlé rty a přemýšlel o lodnících, kteří právě zbytečně zemřeli. Zablokoval své pocity, soustředil se na další úkol a začal studovat displej.

„Druhá eskadra torpédoborců. Opatrně se přibližte k okraji minového pole a proveďte pátrání po přeživších. Nevstupujte do minového pole bez mého výslovného povolení.“

Bylo nepravděpodobné, že někdo přežil. Všechny čtyři lodě byly zničeny tak rychle, že měl sotvakdo čas dostat se k záchrannému modulu. Ale bylo nutné ujistit se, že po flotile nezůstane nikdo, koho by mohly očekávat syndické pracovní tábory.

Uplynula jedna dlouhá minuta.

„Druhá eskadra torpédoborců, rozumíme. Zahajujeme pátrání po přeživších,“ ozval se rezignovaný hlas velitele eskadry.

Geary se znovu zadíval na svou formaci na novém kurzu, vznášející se nad ekliptikou systému Sutrah, mířící nad oblast minového pole, teď už označenou značkami nebezpečí.

„Všem jednotkám, změňte kurz o dva nula stupňů dolů, v čase jedna pět.“

Všichni se na něj dívali, možná od něj čekali nějaký proslov o hrdinství posádek těch čtyř lodí. Geary se postavil, zamračeně zavrtěl hlavou a odešel z můstku, protože vlastnímu hlasu nedůvěřoval. O mrtvých by se nemělo mluvit zle. Nechtěl veřejně označit velitele těch lodí za pitomce, kteří zavraždili své posádky.

Ale přesně to se stalo.

Viktorie Rionová, koprezidentka Callaské republiky a členka aliančního senátu, na něj čekala u vstupu do jeho kajuty. Geary na ni kývl hlavou, jediným prudkým pohybem, a pak vstoupil, aniž by ji pozval dál. Stejně vešla hned za ním a tiše se dívala, jak si vzteklým pohledem měří hvězdnou mapu, zdobící jednu stěnu kajuty. Ve flotile neměla žádnou velitelskou funkci, ale senátorka byla natolik vysokou představitelkou alianční vlády, že si ji Geary nemohl dovolit jen tak vyhodit. Kromě toho lodě Callaské republiky a federace Trhliny, které tvořily část jeho flotily, by poslechly rozkazy Rionové, pokud by se rozhodla odtrhnout od Gearyho. K téhle civilistce se musel chovat diplomaticky, i když právě teď toužil někoho pořádně seřvat.

Nakonec se na ni vztekle podíval.

„Co chcete, paní koprezidentko?“

„Čelit vzteku, který vás právě požírá,“ odpověděla klidně.

Na chvíli mu poklesla ramena, pak udeřil pěstí do obrazu hvězd, až se displej zachvěl.

„Proč? Proč se někdo mohl zachovat tak idiotsky?“

„Viděla jsem tuhle flotilu v akci v systému Corvus, kapitáne Geary. Tam by syndická taktika fungovala dokonale, než díky tréninku, na kterém jste trval, získala flotila lepší disciplínu.“

„A to mě má utěšit?“ zeptal se hořce.

„Mělo by.“

Geary si protřel rukou obličej.

„Jo,“ souhlasil unaveně. „Mělo. Ale nepodařilo by se to, ani kdyby to byla jediná loď… a ztratili jsme čtyři.“

Rionová se na něj zadívala pronikavým pohledem.

„Alespoň dostali tvrdou lekci, která jim ukázala, že mají poslouchat rozkazy.“

Vytřeštil na ni oči a přemýšlel, jestli to myslela vážně.

„To je na mě trochu moc chladnokrevné, paní koprezidentko.“

Pokrčila rameny.

„Musíte to brát realisticky, kapitáne Geary. Naneštěstí existují lidé, kteří se odmítají poučit, dokud jim chyby doslova nevybouchnou před nosem.“ Ztišila hlas a zavřela oči. „Přesně jak se stalo právě teď.“

Takže na ni ztráty zapůsobily. Gearymu se ulevilo. Jako jediná civilistka ve flotile byla také jediný člověk, který nebyl pod jeho přímým velením. Rionovou považoval za jedinou osobu, které se mohl svěřit. Navíc si uvědomil, že ji začíná mít rád, což pro něj byl nezvyklý pocit kvůli stoleté izolaci od předchozího života. Sto let izolace, kvůli nimž se dostal mezi lidi, jejichž kultura se tolik změnila, v malých i velkých věcech, od společnosti, kterou Geary znal.

Rionová se na něj znovu podívala.

„Proč, kapitáne Geary? Nehodlám ze sebe dělat expertku na vojenskou taktiku, ale ti čtyři velitelé lodí viděli, že váš způsob boje funguje. Způsob, jakým flotila bojovala dřív, za vašich časů. Viděli, jak byla velká syndická flotila zničena do poslední lodi. Jak si jen mohli myslet, že střemhlavý útok na nepřítele je rozumný?“

Geary zavrtěl hlavou a podíval se stranou.

„Protože vojenská historie je k velkému neštěstí lidstva plná velitelů opakujících pořád dokola tu samou neúspěšnou metodu boje, zatímco jejich lidé hynou po stovkách. Nevím, proč tomu tak je, ale je to smutná pravda. Jsou to velitelé, kteří se nedokáží poučit z okamžitých nebo dlouholetých zkušeností, kteří stále vrhají své síly kupředu a zbytečně si působí další a další zbytečné ztráty, jako by to časem snad mohlo změnit výsledek.“

„Všichni vojenští velitelé takoví být nemohou.“

„Jistěže ne. Ale mají tendence shromažďovat se v nejvyšších hodnostech, kde také mohou napáchat největší škody.“ Geary se konečně odvážil podívat Rionové do očí. „Mnozí z těch kapitánů jsou dobří a odvážní lodníci. Ale strávili celou kariéru používáním jediného způsobu, jak bojovat. Bude chvíli trvat, než se mi podaří překonat jejich návyky a přesvědčit je, že změna není špatná věc. Armády změnu nepřijímají dobře, i když je tou změnou návrat k profesionální taktice dřívějších let. Stejně je to pro ně změna stavu, na který jsou zvyklí.“

Rionová si povzdychla a zavrtěla hlavou.

„Viděla jsem tolik pradávných tradic, na kterých vojáci trvají, a někdy jsem přemýšlela, jestli to k sobě neláká lidi, co dávají přednost minimu změn před úspěchy.“

Geary pokrčil rameny.

„Možná, ale tradice mohou být i zdrojem úžasné síly. Před časem jste mi řekla, že je tahle flotila křehká, že se pod tlakem zlomí. Pokud ji dokážu překovat na něco silnějšího, bude to mimo jiné i díky tradicím, ze kterých mohu čerpat.“

Přijala jeho tvrzení, aniž by dala najevo, zda mu věří, nebo ne.

„Mám informace, které by mohly částečně vysvětlit činy těch čtyř lodí. Co jsme opustili skokový prostor a komunikační síť zase začala být aktivní, ohlásily mi některé zdroje, že se mezi loďmi šíří pomluvy. Pomluvy, podle kterých jste ztratil bojového ducha a raději byste nechal syndické lodě uniknout, než riskoval boj s nimi.“

Geary se nevěřícně rozesmál.

„Jak tomu může po Kalibanu někdo věřit? Tu syndickou flotilu jsme rozdrtili. Ani jedna loď neunikla.“

„Lidé věří tomu, čemu chtějí věřit,“ poznamenala Rionová.

„Myslíte jako věřit tomu, že je Black Jack Geary mytický hrdina?“ zeptal se kysele. „Polovinu času mě chtějí uctívat, válečníka z minulosti, co zachrání flotilu a Alianci a který zvítězí ve válce trvající sto let. A po zbytek doby šíří pomluvy, že jsem nekompetentní nebo zbabělec.“

Geary si konečně sedl a pokynul Rionové ke křeslu naproti jeho.

„Tak co ještě vám vaši špioni řekli, paní koprezidentko?“

„Špioni?“ zopakovala překvapeně. „To je hrozně negativní označení.“

„Je negativní, jenom když špioni pracují pro nepřítele.“

Geary si opřel bradu o ruku a tázavě se na ni zadíval: „Jste můj nepřítel?“

„Víte, že vám nevěřím,“ odpověděla Rionová. „Nejprve to bylo proto, že jsem se obávala projevů uctívání hrdinů, kvůli kterému byste mohl být stejně velkou hrozbou flotile i Alianci jako Syndikové. Teď je to proto, že jste se prokázal jako velice schopný muž. A taková kombinace je nesmírně nebezpečná.“

„Ale dokud dělám to, co je v nejlepším zájmu Aliance, jsme na stejné straně?“ pokračoval Geary a nechal do hlasu proniknout sarkasmus. „Mám obavy z toho, co nám ta past s minami říká o nepříteli, paní koprezidentko.“

Zamračila se na něj.

„Co vám to říká o nepříteli, co jste ještě nevěděl?“

„Říká mi to, že Syndikové přemýšlejí. Říká mi to, že umí být chytří, podobně jako když nalákali flotilu ke skoku hypersítí do svého domovského systému, do pasti, jež měla skončit celou válku.“

„Do pasti, která by uspěla, nebýt nečekané přítomnosti sto let starého hrdiny Aliance, kapitána Black Jacka Gearyho,“ prohlásila Rionová jen napůl posměšně. „Nalezeného na pokraji smrti v dávno ztraceném záchranném modulu jako pradávného krále, který znovu ožil, aby zachránil svůj lid v hodině největší nouze.“

Bolestně se ušklíbl.

„Vám to připadá legrační, nemusíte žít s tím, že vás lidi za takovou osobu považují.“

„Už jsem vám říkala, že jste ta osoba. A ne, vůbec mi to nepřipadá legrační.“

Geary si přál, aby ji dokázal lépe pochopit. Od své záchrany se nacházel ve vojenském prostředí flotily a některé kulturní změny způsobené stoletím tvrdé války ho nepříjemně překvapily. Ale jeho jediný přímý kontakt s civilní společností v Alianci byla Viktorie Rionová a ta toho příliš mnoho skrývala. Nedokázal z ní poznat, jak moc se to doma změnilo a jakým způsobem. A opravdu si to přál vědět.

Ale Rionová mi jen těžko pomůže pochopit alianční civilní společnost, pokud si bude myslet, že ty znalosti použiju k ohrožení alianční vlády. Možná mi bude jednoho dne důvěřovat natolik, že o tom začne mluvit. Geary se posunul ke stolu a manipuloval s ovládáním, které mu stále připadalo nezvyklé, i po několika měsících, jež v kabině strávil. Objevil se obraz systému Sutrah, hned vedle většího zobrazení hvězd poblíž Sutrah.

„Zbytek systému proletíme velmi opatrně. Předpokládám, že Syndikové umístili podobná minová pole poblíž ostatních skokových bodů, ale dokážeme je odhalit a vyhnout se jim, když teď víme, že je máme hledat.“

Rionová ukázala na symboly na displeji.

„Dvě syndické základny? Ohrožuje nás některá z nich?“

„Ne podle toho, co jsme z nich viděli. Podle všeho jsou obě zastaralé. Prostě něco, co se dá čekat u systému, který není na syndické hypersíti.“

Zadíval se na popis základen a přemýšlel o tom, jak od jeho časů hypersíť změnila svět. Hypersíť byla mnohem účinnější než běžná metoda přesunu rychlejšího než světlo, používání skokových bodů. Měla neomezený dosah mezi branami hypersítě, zrevolucionizovala mezihvězdnou dopravu a odsoudila k pomalé smrti bezpočet systémů, které nebyly uznány za natolik důležité, aby se v nich vyplatilo bránu postavit.

Geary stiskl tlačítko aktualizace a zadíval se na nejnovější informace o systému Sutrah. Jedinou změnou byly pozice syndických lehkých válečných lodí, které nalákaly čtyři jeho do minového pole. Syndikové stále utíkali, mířili pryč od Gearyho lodí rychlostí dosahující téměř nula celá dva světla. Letěli s tak velkým zrychlením, že musely mít inerciální kompenzátory značně přetížené a posádku nezablokované zrychlení vtlačovalo do sedadel. Honit se za nimi by bylo zbytečné, jelikož lodím stačilo prostě mířit pryč, zatímco alianční flotila musela dříve nebo později zamířit k jednomu ze skokových bodů v systému. Nicméně Geary stejně pocítil při pohledu na syndické lodě vlnu hněvu, vyvolanou vědomím, že v tomto případě je pomsta nemožná.

Ale syndická past ho trápila i z jiných důvodů. Rionová zjevně nechápala, co to znamená. Přežití alianční flotily záviselo na tom, že bude Geary dělat správná rozhodnutí a syndické velení špatná. Pokud Syndikové ztratili přehnanou sebedůvěru a začali opatrně plánovat, tak ani nejlepší Gearyho tahy nemusí stačit k udržení náskoku alianční flotily před nepřátelskou schopnou uštědřit Alianci smrtelnou ránu.

Ale i malé údery se sčítaly. Ze stovek lodí v alianční flotile nebyly čtyři ztracené kriticky důležité. Ale flotila mohla takovými ztrátami neustále opakovanými u každé další hvězdy pomalu vykrvácet. A mezi flotilou a domovem leželo mnoho hvězd.

Přejel pohledem po displeji a přál si, aby byl Sutrah mnohem blíž aliančnímu vesmíru. Přál si, aby Sutrah nějakým zázrakem získal nehlídanou bránu hypersítě. Sakra, když už mám takové nesmyslné tužby, mohl bych si stejně tak dobře přát, abych na své lodi před stoletím zemřel a nemusel velet téhle flotile, kde na mně závisí tolik lidí a životů, ne? Prober se, Geary. Měls právo cítit se deprimovaný po tom, co tě rozmrazili, ale to už je za tebou.

O jeho pozornost se přihlásilo zapípání komunikátoru.

„Kapitáne Geary, objevili jsme něco důležitého.“

V hlase Desjaniové byla nějaká emoce, kterou nedokázal přesně identifikovat.

„Důležitého?“ Kdyby to byla hrozba, řekla by to rovnou.

„Na páté planetě systému. Vypadá to na pracovní tábor.“

Geary se podíval po Rionové, aby zjistil, jak zprávu přijala, ale ani Rionová ji nepovažovala za nic zvláštního. Syndikované světy měly spousty pracovních táborů, protože Syndikové trávili spoustu úsilí potíráním opravdových nebo vymyšlených interních nepřátel.

„Je na něm něco zvláštního?“

Tentokrát jasně poznal, co Desjaniová cítí.

„Zachytili jsme z tábora zprávy, podle kterých v něm drží alianční válečné zajatce.“

Geary upřel pohled na obraz páté planety systému Sutrah. Devět světelných minut od hvězdy, stále ještě téměř čtyři světelné hodiny od alianční flotily. Nečekal, že poletí poblíž osídlených planet systému, nepočítal se žádným zdržením.

Bylo jasné, že se plány budou muset změnit.

Nenávidím tyhle schůze, pomyslel si Geary aspoň posté, což o mnohém vypovídalo, jelikož se zatím zúčastnil jen pěti. Uvnitř brífinkové místnosti byl konferenční stůl, ve skutečnosti velký jen několik metrů. Ale díky komunikační síti spojující lodě flotily a nejnovější technologii virtuální reality to teď vypadalo, že se stůl táhne do dálky, lemován křesly obsazenými kapitány jeho lodí. Nejvýše postavení důstojníci seděli nejblíže Gearymu, ale stačilo se zadívat na kteréhokoli důstojníka, bez ohledu na to, jak daleko byl, a jeho obraz se okamžitě přiblížil i s identifikačními informacemi zobrazenými hned vedle.

Konference probíhaly v podivném rytmu. Flotila se pro konferenci stáhla blíž k sobě, ale kvůli komunikaci omezené rychlostí světla bylo mezi nejvzdálenějšími loděmi stále dvacet až třicet sekund zpoždění. To byly pochopitelně nejmenší lodě s nejníže postavenými důstojníky, těmi, u kterých se očekávalo, že budou sledovat, učit se a mlčet, takže prodleva u jejich reakcí měla jen malý dopad na celkový průběh. Ale i u nejbližších lodí mohlo docházet k několikasekundovým prodlevám mezi otázkou a odpovědí, takže se účastníci museli naučit mluvit, odmlčet se, mluvit a odmlčet se, aby byly v komunikaci mezery pro případné námitky nebo komentáře.

Kapitán Numos, velící důstojník lodi Orion, upíral pohled přímo na Gearyho, bezpochyby stále vzteky bez sebe kvůli vlastnímu mizernému výkonu u Kalibanu, což pochopitelně Numos sváděl na Gearyho, ne na sebe. Poblíž Numose seděla kapitánka Faresová z Majestátného, jako vždy s kyselým výrazem na tváři. Geary přemýšlel, jestli by Faresová dokázala rozpustit povrch stolu jen pohledem. Jako vítaný protipól k těm dvěma se ve svém křesle rozvaloval kapitán Duellos z Odvážného, tvářící se uvolněně, i když podle výrazu očí byl pozorný, a nehybně sedící kapitán Tulev z Leviatana, upírající pohrdavý pohled na Numose a Faresovou. Dál podél stolu seděla prchlivá komandérka Cresidová ze Zuřivého, kterou představa další akce zjevně vzrušovala. Kousek od ní byl obraz plukovnice Carabaliové, služebně nejstarší mariňačky ve flotile a schopné a spolehlivé důstojnice.

Vedle Gearyho seděla kapitánka Desjaniová, jediná další osoba fyzicky přítomná v zaplněné místnosti. Koprezidentka Rionová odmítla účast, ale Gearymu bylo jasné, že důstojníci z lodí federace Trhliny a Callaské republiky poskytnou Rionové podrobné hlášení o všem, co zde dnes padne. Měl podezření, že tady nechtěla být, jen aby věděla, co řekne v její nepřítomnosti.

Geary shromážděné důstojníky přivítal přikývnutím.

„Nejprve vzdejme úctu posádkám torpédoborců Miserikord, Basilard a Palcát a křižníku Kyrys, které jsou teď v objetí svých předků, poté co zahynuly při plnění svých povinností, při obraně svých domovů a rodin.“

Cítil se trochu jako pokrytec, když rovnou nevyslovil nespokojenost s chováním, které lodě zavedlo na smrt, ale nepřipadalo mu to vhodné.

„Jsme si jistí, že nikdo nepřežil?“ zeptal se kdosi.

Geary ukázal na velitele druhé eskadry torpédoborců, který si odkašlal a nešťastně odpověděl: „Podnikli jsme důkladné pátrání. Lokalizovali jsme několik záchranných modulů, ale všechny byly vážně poškozené a neaktivní.“

„Měli jsme ty syndické lovce zabijáky pronásledovat a pomstít zničení našich lodí a smrt posádek!“ prohlásil drsným hlasem Numos.

„A jak byste je chytil?“ zeptal se Duellos tónem, který jasně prozrazoval pohrdání.

„Pochopitelně bych je pronásledoval celou flotilou s maximálním zrychlením.“

„I nejmladší důstojník ve flotile ví, že by vám fyzikální zákony neumožnily ty lodě chytit dřív než na půl cestě k další hvězdě a že bychom při tom spálili skoro všechno palivo.“

Do řeči se vmísila kyselým hlasem kapitánka Faresová: „Důstojník Alianční flotily by neměl něco vzdávat, dokud to nezkusí. ‚Pokuste se o nemožné a dosáhnete toho.‘“

Způsob, jakým citovala poslední větu, byl nepříjemně povědomý. Geary se nenápadně podíval na kapitánku Desjaniovou, která přikývla a nedokázala se přitom netvářit pyšně. Další „citát“ připisovaný Black Jackovi Gearymu, bezpochyby používaný bez ohledu na kontext, v němž ho řekl, pokud to vůbec kdy řekl, a k ospravedlnění věcí, které by opravdový Black Jack nikdy nepodpořil a rozhodně to nehodlal dělat teď.

„Budu se muset podívat, kdy jsem to řekl a co jsem tím myslel,“ odpověděl a snažil se, aby jeho hlas zněl vyrovnaně. „Ale jinak naprosto souhlasím s kapitánem Duellosem. Pronásledování by bylo zbytečné. Musím dát přednost zodpovědnosti vůči celé flotile před osobní touhou po pomstě a očekávám od všech dalších důstojníků to samé.“

„Flotila si zvykla očekávat, že ji vlajková loď povede do bitvy!“ prohlásila Faresová, jako by to snad mohlo hádku nějak rozhodnout.

Geary spolkl jedovatou odpověď. To, že si flotila zvykla očekávat pitomosti, neznamená, že já budu pitomý.

Ale Desjaniová odpověděla za něj, její pýcha zjevně nesnesla naznačenou urážku její lodě a Gearyho. „Neochvějný byl v centru formace u Kalibanu, přímo na místě, kam směřoval syndický útok,“ prohlásila formálně.

„Ano,“ souhlasil Geary. Ale pokud bych měl být upřímný, bylo to jen proto, že jsem naplánoval bitvu tak, aby byla palebná síla flotily soustředěná na centrum syndického útoku, a pozice Neochvějného byla zřejmě nejbezpečnější ve flotile. Ale nahlas to neřekl. Neudělal to, protože musel udržet Neochvějného v bezpečí po zbytek letu do aliančního vesmíru, bez ohledu na hloupé tradice flotily. Neochvějný stále nesl na palubě klíč k syndické hypersíti, i když kromě Gearyho a kapitánky Desjaniové o tom vědělo jen několik málo lidí. I kdyby ztratil všechny ostatní lodě flotily, dostat klíč domů do aliančního vesmíru by poskytlo Alianci obrovskou výhodu nad Syndiky. Ne snad že by Geary hodlal obětovat všechny ostatní lodě, pokud existovala jakákoli jiná cesta, jak dostat Neochvějného domů.

Numos se zatvářil, jako by chtěl říct ještě něco, a tak Geary ukázal prstem na zobrazení systému Sutrah vznášející se nad konferenčním stolem.

„Neměl jsem původně v plánu obtěžovat se během průletu systémem s obydlenými planetami, ale jak všichni víte, zjistili jsme něco, co plány mění. Máme náznaky, že na páté planetě je pracovní tábor, ve kterém jsou vězněni alianční váleční zajatci.“

„Náznaky?“ zeptal se kapitán Tulev mazaně. „Myslíte si, že to není jisté?“

Geary se zhluboka nadechl.

„V tomhle systému už nás jednou zkusili podfouknout. Pro Syndiky by bylo snadné zfalšovat hlášení, podle kterých to vypadá, že jsou v táboře alianční zajatci.“

Snadno ucítil, jak kolem stolu narůstá odpor.

„Mám v úmyslu letět tam a ujistit se. Ale musíme si dát pozor, aby to nebyla další past.“

„Návnada, která nás má nalákat k páté planetě?“ zeptala se plukovnice Carabaliová a při té myšlence se zamračila.

„Je to možné. Během dlouhého letu k planetě dokážeme odhalit minové pole, ať bude maskované sebelépe. Čeho dalšího bychom se měli obávat?“

Plukovnice pokrčila rameny.

„Na takovou planetu můžete umístit opravdu obrovské zbraně, ale střely se musí vyšplhat z gravitační studny a přežít odpor atmosféry, než se dostanou k vesmírným cílům. Kromě toho, pokud by na nás něco takového zkusili, stačí nám odletět mimo dostřel a začít na ně házet velké šutráky.“

„Myslíte masivní kinetické projektily,“ opravil ji jeden puntičkářský důstojník.

„Jo,“ souhlasila mariňácká plukovnice. „Přesně jak jsem říkala. A nemám nijak zvlášť dobrý pocit z toho, že budu muset poslat svoje kluky a holky na planetu obsazenou Syndiky. Nemáme dost lidí, abychom mohli zabezpečit dostatečně velký a bezpečný perimetr. Ale celá planeta bude rukojmím zaručujícím slušné chování Syndiků, a stejně nemáme jinou možnost.“

„Musíme poslat mariňáky dolů?“ zeptal se Geary.

Kapitánka Desjaniová přikývla. „Při několika incidentech z počátku války jsme se přesvědčili, že Syndikové si některé vězně nechají, zvlášť když je budou považovat za cenné. Jediný způsob, jak se ujistit, že jsme vzali všechny, je poslat náš vlastní personál zkontrolovat záznamy ze syndických táborů, všechno od počtu lidí po počet vydaných potravinových zásob, a potvrdit, že to odpovídá.“

„Dobře.“

To dávalo smysl, i když se Gearymu nelíbila představa, že bude muset přesunout flotilu tak blízko k páté planetě a zpomalit, aby mohly raketoplány vyzvednout vězně.

„Předpokládám, že syndickým raketoplánům věřit nemůžeme a budeme se muset spoléhat jen na svoje.“

Všichni přikývli.

„Ti z vás, kteří máte na palubě lodí raketoplány, připravte se, že je budete hodně používat. Požádám koprezidentku Rionovou, aby předala Syndikům naše ultimátum ohledně zajatců.“

Numos se zatvářil přehnaně nevěřícně.

„Proč by se toho měla účastnit?“

Geary si nebyl jistý, proč Numos Rionovou nesnáší, a tak odpověděl na rovinu: „Je naše nejlepší vyjednavačka.“

„Její chyby v systému Corvus nás málem stály Titan!“

Geary pocítil narůstající hněv. Syndická zrada v systému Corvus týkající se obchodních lodí, jež měly přivézt alianční flotile zásoby, rozhodně nebyla chybou Rionové, nikdo kromě Syndiků za to nemohl. To snad věděl i Numos.

„Já takový názor nesdílím.“

„Samozřejmě že ne! Jelikož koprezidentka Rionová s vámi tráví spoustu času uvnitř vaší kajuty, je mi jasné, že…“

Geary přerušil Numose úderem pěstí do stolu. Koutkem oka zachytil rozzuřené výrazy na tvářích velitelů lodí patřících federaci Trhliny a Callaské republice.

„Kapitáne Numosi, ovládejte se,“ prohlásil Geary ledově chladným hlasem.

„Kapitán Numos jen říká, co všichni…“ začala kapitánka Faresová se svou typickou sebejistotou.

„Kapitánko Faresová,“ zarazil ji Geary. „Nikdy jsem si nemyslel, že se dočkám dne, kdy se budou důstojníci alianční flotily chovat jako malé děti. Vy i kapitán Numos si zjevně potřebujete připomenout, jaké osobní a profesionální chování se od důstojníka očekává.“

Tvář Faresové zbledla, Numosova zrudla, ale jejich oči stále vysílaly ke Gearymu nenávist.

„Koprezidentka Rionová z Callaské republiky je členkou aliančního senátu. Budete se k ní chovat s respektem, jaký si taková pozice zaslouží. Pokud máte pocit, že nedokážete dostatečně respektovat členku civilní alianční vlády, máte povinnost rezignovat na své pozice ve flotile. V této flotile nebudu tolerovat urážky směřované na jakéhokoli důstojníka ani představitele alianční vlády. Je to jasné?“

Geary se zhluboka nadechl a podíval se po ostatních u stolu, nebyl si jistý, jak bude jeho proslov přijat. Ale zachmuřený kapitán Tulev souhlasně přikyvoval.

„Šíří se tady příliš mnoho pomluv a klepů. Urážky směřované k velení,“ dodal Tulev s pohledem na Numose. „Povídačky, které přesvědčují kapitány, že je lepší držet se starých tradic bezhlavého pronásledování. A s následky, jaké jsme dnes viděli.“

Kolem stolu proběhla vlna zachvění, vyvolaná přímou narážkou na to, co mohlo motivovat kapitány čtyř lodí ignorovat Gearyho rozkazy, opustit formaci a pronásledovat syndické lodě. Kapitán Numos polkl a chvíli naprázdno pohyboval ústy, než dokázal promluvit: „S tím jsem neměl nic společného, a pokud naznačujete…“

„Nic nenaznačuje!“ odsekl Geary. „Upozorňuje nás na to, že snaha přesvědčovat důstojníky k ignorování rozkazů a pokusy podlomit autoritu velitele flotily mohou mít vážné následky. Vím o pomluvách, které tady kapitán Tulev zmiňuje, a ujišťuji vás, že pokud někdy zjistím, kdo přesvědčil velitele Miserikordu, Basilardu, Palcátu a Kyrysu,“ vyslovoval jména pomalu, aby na všechny zapůsobil, „chovat se, jak se chovali, osobně se postarám, aby si ten někdo přál zemřít čestnou smrtí s posádkami těch lodí.“

Když Geary domluvil, upřel pohled na Numose, který zrudl natolik, až to vypadalo, že utrpěl radiační popáleniny. Ale Numos zůstal zticha. Konečně si uvědomil, že provokovat Gearyho by teď bylo příliš riskantní.

„Takže,“ pokračoval Geary klidnějším hlasem, „současnou rychlostí jsme asi čtyřicet hodin letu daleko od páté planety. Postarejte se, aby byly vaše raketoplány připraveny. Mám tady plán pro redistribuci aliančního personálu, který vyzvedneme na planetě, mezi lodě flotily.“

Bylo to absurdně snadné, stačilo aktivovat inteligentní agenty v systému a zeptat se jich, jak přidat na lodě flotily dalších pět tisíc členů posádky. Jelikož to bylo jednoduché, ale únavné cvičení v matematice, porovnávání volných prostorů a kapacity podpůrných systémů na palubách všech dostupných lodí s potřebným počtem míst, dokázal to počítač zvládnout během několika okamžiků. Byl to typ práce, na jaký za starých časů potřeboval velitel flotily štáb, ale schopnost automatizovaných systémů zvládat administrativní a velitelské práce tohoto typu eliminovala velkou část jednodušších úkolů, jimiž se zabýval. Kromě toho Geary zjistil, že po hrozných ztrátách utrpěných během let zjevně nekonečné války byla potřeba důstojníků na bojových pozicích natolik velká, že byla většina starých štábů rozpuštěna.

Technicky měl mít Geary jako velitel flotily náčelníka štábu, ale tento důstojník zemřel po boku dřívějšího velitele flotily admirála Blocha následkem syndické zrady během vyjednávání. Také měl mít pobočníka, ale Geary nehodlal přesouvat nějakého nižšího důstojníka z bojové pozice jen proto, aby měl osobního sluhu.

„Podívejte se na plán,“ pokračoval Geary, „zkontrolujte si to, co podle něj může vaše loď zvládnout, a dejte mi vědět, pokud by byly nějaké problémy. Chci to vědět, ne abyste mlčeli a doufali, že zvládnete víc, než může vaše loď bezpečně nést. Podle výchozích odhadů je na planetě něco mezi třemi a pěti tisíci vězni, což zvládneme. O povoláních osvobozených členů flotily a o přesun na lodě, které jejich um potřebují, se budeme starat až později. Plukovnice Carabaliová.“

Mariňačka přikývla.

„Připravte své mariňáky. Chtěl bych váš plán akce vidět nejpozději pět hodin před příletem k planetě. Nějaké otázky?“ zeptal se nakonec Geary celé skupiny.

„Co budeme dělat se syndickou vojenskou základnou na páté planetě?“ zeptal se někdo.

„To ještě není rozhodnuto,“ odpověděl Geary. Viděl, jak se kolem stolu šíří nespokojenost. Pro příliš mnoho z jeho velitelů byl jediný dobrý Syndik mrtvý Syndik a žádná příležitost nějaké zabít by se neměla pomíjet.

„Rád bych vám připomněl, že instalace v tomhle systému jsou zastaralé. Syndiky stojí jejich udržování v provozu peníze. Když je necháme na pokoji, budou za ně Syndikové dál utrácet a budou sem muset poslat syndické vojáky, kteří se o ně budou starat. Pokud by se ta základna projevila jako hrozba, zlikvidujeme ji. Jinak nemám chuť udělat Syndikům laskavost a odstranit základnu ze seznamu věcí, které musí nějak řešit.“

Odmlčel se a snažil se vzpomenout si, co ještě plánoval říct.

„Nebudeme vědět, jestli je to všechno pravda, dokud mariňáci neuvidí alianční zajatce na vlastní oči v táboře. Zůstaňte ve střehu.“

Ani Syndici by podle něj neriskovali populaci na obydlené planetě, jen aby mohli zničit pár aliančních lodí, ale od své záchrany už viděl příliš mnoho věcí, které by si předtím nedokázal představit.

„Máme tady šanci udělat mnoho dobrého pro lidi, kteří osvobození nikdy nečekali. Děkujte za to žijícím hvězdám, a ať jsou na nás předkové pyšní.“

Dav kolem stolu se ztratil s obvyklou úžasnou rychlostí, jak virtuální obrazy kapitánů mizely jako propíchnuté mýdlové bubliny. Numos a Faresová zmizeli okamžitě po posledních Gearyho slovech. Kapitánka Desjaniová s významným pohledem na místo, kde ti dva seděli, jen zavrtěla hlavou a pak se omluvila, než odešla z kabiny staromódním způsobem dveřmi.

Přesně jak Geary doufal, uklidňující obraz kapitána Duellose zůstal až do konce. Duellos také ukázal na místa, kde seděli Numos a Faresová.

„Tohle bych předtím neřekl, ale ti dva jsou pro flotilu hrozbou.“

Geary se opřel do křesla a přetřel si čelo.

„Neřekl byste to před čím?“

„Než ty čtyři lodě vyrazily do toho šíleného útoku.“

Vypadalo to, jako by Duellosův obraz vstal, přišel ke Gearymu a sedl si do vedlejšího křesla.

„Odvážné! Úžasné! Bez mozku! Nemám důkaz, ale vím, že za tím byl Numos.“

„Taky si to myslím. Ale,“ přiznal Geary hořce, „nepřítomnost důkazu je problém. Moje velení nad flotilou je pořád nejisté. Kdybych teď začal vyhazovat velící důstojníky, zvlášť takové s hodností Numose, aniž bych měl důkaz, mohlo by se stát, že do minového pole odvážně a bez rozmyšlení zamíří příliš mnoho dalších lodí.“

Kapitán Duellos sklopil pohled a ušklíbl se.

„Ty čtyři lodě nám daly lekci. Bez ohledu na to, jaké lži kolem sebe Numos šíří, si budou všichni pamatovat, že jste měl pravdu, když jste se ty lodě snažil odradit od zběsilého pronásledování pár syndických elzetek.“

Geary si nemohl pomoct, musel si posměšně odfrknout.

„Čekal bych přece jenom trochu větší respekt. Co si myslíte vy? Budou všichni poslouchat mé rozkazy, až přiletíme k páté planetě?“

„V současnosti ano.“

„Máte tušení, odkud vylezly ty nesmysly o koprezidentce Rionové?“

Duellos se zatvářil mírně překvapeně.

„Předpokládal jsem, že se vy dva přátelíte, ale i kdybyste se přátelili hodně, nic mi po tom není. Koprezidentka Rionová není důstojnicí ani členkou posádky pod vaším velením a osobní vztah s ní nemá na vaše velení vliv.“

Geary se na něj chvíli jen díval a pak se rozesmál.

„Osobní vztah? S koprezidentkou Rionovou?“

Tentokrát pokrčil rameny Duellos.

„Povídá se, že trávíte spoustu času sami.“

„Na poradách! Potřebuju její rady!“

Geary se zase zasmál. „U předků, Viktorie Rionová mě nesnáší! Ani se to nesnaží skrývat. Děsím ji, protože má strach, že se každou chvíli změním na Black Jacka Gearyho, zamířím s flotilou domů, zlikviduju zvolené vůdce Aliance a prohlásím se za boha císaře nebo tak něco.“

„Koprezidentka Rionová je mazaná a inteligentní žena,“ poznamenal Duellos naprosto vážně. „Řekla vám, že vás nemá ráda?“

„Ano! Řekla…“

Když se nad tím Geary zamyslel, Rionová několikrát vyjádřila svou nedůvěru vůči němu, ale nemohl si vzpomenout, že by kdy řekla, že ho osobně nemá ráda.

„Jo, myslím, že ano.“

Duellos znovu pokrčil rameny.

„Ať už tomu tak je, nebo ne, nic to nemění. Řeknu to ještě jednou, není vaší podřízená, vůbec není v armádě a na jakémkoli osobním vztahu s ní by nebylo nic špatného. Pokud by k nějakému došlo.“

Geary si nemohl pomoct, ale musel se zasmát i potřetí, když se loučil s kapitánem Duellosem, ale jak opouštěl místnost, zamyšleně se zarazil. Špioni Rionové ve flotile jí určitě oznámili, co se šušká o jejím vztahu s Gearym. Proč ho na to Rionová neupozornila, když mu říkala o ostatních pomluvách?

Že by se snad ocelová politička kvůli tomu cítila trapně? A pokud ano, proč ho nadále navštěvovala?

Geary se na chvíli opřel ramenem o stěnu, upřel pohled na podlahu a vzpomínal na první dny poté, co ho probudili z hibernačního spánku, jež ho udržel naživu po století, po dobu, během které všichni v jeho životě zemřeli v boji nebo stářím. Šok ze zjištění, že ti, co znal a miloval, muži i ženy, jsou dávno mrtví, v něm naprosto zablokoval myšlenky na nové vztahy. Led, který ho zpočátku naplňoval, už se téměř rozpustil, ale tohle bylo stále nedostupné. Sám se led obával rozpustit a nechat to místo zase ohřát.

Jednou už všechny ztratil. Mohlo se to stát znova. Nechtěl, aby to příště zase tak moc bolelo.

2.

Pátá planeta vypadala přesně jako místo, kam by Syndikové mohli umístit pracovní tábor. Planetu příliš daleko od slunce na to, aby znala opravdové léto, tvořily neměnné tundry, které jen místy narážely do holých zubatých pohoří, zvedajících se jako ostrovy z moře nízké odolné vegetace. Ledovce táhnoucí se od pólů zřejmě zadržovaly velkou část vody na planetě. V oblastech nezakrytých ledem byla vidět jen občasná mělká a malá moře. Při pohledu na to pekelné místo bylo Gearymu celkem jasné, proč nebyl Sutrah považován za dost důležitý, aby si zasloužil bránu hypersítě. Pokud tedy nevládl na čtvrté planetě naprostý ráj, což určitě ne, protože byla slunci příliš blízko a pravděpodobně na ní nejspíš panovalo nepříjemné horko. Sutrah prostě nebylo místo, na kterém by při vytváření syndické hypersítě nějak záleželo.

Kdysi s použitím skokových motorů schopných přenášet lodě mezi hvězdami musela každá proletět všemi slunečními soustavami vedoucími k cíli. Ve všech těchto soustavách tak byl zajištěný určitý minimální provoz – lodě prolétající mezi jednotlivými skokovými body. Ale hypersíť umožňovala cestovat přímo mezi hvězdami, bez ohledu na to, jak daleko od sebe ležely. Soustavy mimo hypersíť bez prolétajících lodí a bez ničeho dostatečně cenného – jiného než domovy lidí, kteří najednou zjistili, že žijí na okraji ničeho, pomalu umíraly. Každý, kdo si to mohl dovolit, se přesunul ke hvězdě napojené na hypersíť. Lidské komunity na páté planetě Sutrah chátraly ještě rychleji, než bylo obvyklé. Podle toho, co viděly alianční senzory, byly teď dvě třetiny dřívějších osad opuštěné, bez známky lidského života nebo aktivních systémů.

Geary se soustředil na popis pracovního tábora na páté planetě. Poblíž se nacházely doly, kde se možná něco těžilo, ale také mohly být používány jen jako místo, kde se vězňové z tábora sedřeli k smrti. Nikde nebyly žádné zdi, ale ani nemusely být. Mimo tábor nebylo nic, jen prázdná tundra. Útěk by byl sebevražda, pokud by se někdo nepokusil uniknout přes letiště, a to chránily ploty z ostnatého drátu.

Uvědomil si, že kapitánka Desjaniová už nějakou dobu trpělivě čeká, až si jí všimne.

„Omlouvám se, kapitánko. Co si myslíte o mém plánu?“

Geary, jemuž se nechtělo umístit flotilu na oběžnou dráhu kolem planety, dal dohromady plán, podle kterého měla flotila zpomalit, vypustit raketoplány ve chvíli nejkratší vzdálenosti mezi loděmi a planetou a pak pokračovat dál v široké zatáčce mimo oběžné dráhy malých měsíců páté planety, aby se nakonec vrátila vyzvednout raketoplány s osvobozenými vězni.

„Vyzvednutí by bylo rychlejší, kdybychom umístili lodě na oběžnou dráhu,“ navrhla Desjaniová.

„To jo,“ zamračil se Geary na displej. „Nikde není ani stopa po minových polích, na planetě jsme neodhalili žádné velké defenzivní zbraně, a dokonce i ta syndická vojenská základna vypadá napůl zakonzervovaná. Ale stejně mě něco trápí.“

Desjaniová zamyšleně přikývla.

„Po syndickém pokusu použít obchodní lodě na sebevražedný útok je pochopitelné starat se o neodhalené hrozby.“

„Syndikové měli čas na umístění té pasti s minovým polem. To znamená, že taky měli čas zkusit zamaskovat pracovní tábor, nebo z něj dokonce vězně přesunout. Ale nikde není ani stopa, že by se o to pokusili. Proč? Protože je to návnada mnohem atraktivnější než lehké lodě poblíž skokového bodu? Něco, co prostě nemůžeme nechat být?“

„Tentokrát ale ani stopa po pasti. Nic, co by na nás mohlo udeřit.“

„To ne,“ souhlasil Geary a přemýšlel, jestli není zbytečně opatrný. „Koprezidentka Rionová říkala, že syndičtí civilní planetární vůdci vypadali bez sebe strachy. Ale nebyl tam žádný armádní důstojník.“

Desjaniová se kvůli tomu zamračila.

„Zajímavé. Jenže co by mohli plánovat? I kdyby zkusili něco schovat, odhalili bychom to.“

Geary podrážděně zaťukal na ovládání.

„Předpokládejme, že vstoupíme na oběžnou dráhu. Flotila je tak veliká, že bychom museli být daleko od planety.“

„Ty měsíce budou otravné, ale nejsou o moc větší než běžné asteroidy. Jakákoli formace letící kolem se jim snadno vyhne, protože se pohybují ve skupině a na fixní orbitě.“

„Jo, a stejně bychom museli kolem měsíců proletět, i kdybychom uskutečnili můj plán.“

Zamračil se na displej. Nepomáhalo mu nic, co se o válce od své záchrany naučil, a tak se Geary vrátil v duchu zpátky, snažil se vzpomenout si na lekce, které mu dávali dávno mrtví zkušení důstojníci, ti, kteří byli zabiti v prvních desetiletích války společně se všemi, jež stačili naučit staré triky. Z nějakého důvodu pohled na malé měsíce vyvolal vzpomínku na jeden takový trik, spočívající ve skrytí malé lodi za mnohem větší planetou. Ta loď pak vyrazila na prolétající cíl. Ale to nedávalo smysl. Měsíce páté planety byly příliš malé, sotva by se za nimi skrylo několik malých lodí, a ani sebevražedný útok by neměl šanci proti celkové síle alianční flotily, zkoncentrované do těsné formace, aby se minimalizovala letová dráha raketoplánů.

Ale co to říkal velitel té lodi?

„Kdybych byl had, mohl jsem tě kousnout! Byl jsem přímo u tebe a tys o mně nevěděl!“

Geary se zle usmál.

„Myslím, že vím, co Syndikové plánují a proč z toho mají ti civilisti na páté planetě takovou hrůzu. Trochu můj plán upravíme.“

Pátá planeta, jejíž poetické jméno Sutrah Pět v typickém byrokratickém stylu Syndiků si Geary už zjistil, ležela jen třicet minut letu daleko při současné rychlosti flotily. Podle původního plánu by flotila právě teď začínala brzdit a mířit na levobok, na kurz, který by ji provedl kolem planety a prostorem, jímž kolem ní obíhaly měsíce.

Znovu se podíval na pět měsíců. Obíhaly kolem planety ve shluku, vzdálené jen pár desítek tisíc kilometrů od sebe. Kdysi to byl pravděpodobně jediný větší kus hmoty, ale časem pod vlivem gravitace páté planety, nebo možná průletem jiného většího objektu, došlo k rozervání jednoho většího měsíce na pět fragmentů.

Geary aktivoval komunikační ovládání.

„Kapitáne Tuleve, jsou vaše lodě připraveny?“

„Jsme připraveni,“ odpověděl Tulev. V jeho hlase nebylo poznat žádné vzrušení.

„Palte,“ přikázal Geary.

„Rozumím. Vystřelujeme projektily.“

Na Gearyho displeji se od Tulevových lodí oddělily velké objekty, vržené setrvačností a směrované naváděcím a řídícím systémem, který jejich rychlost zvýšil na trochu víc, než bylo nula celá jedna rychlosti světla, jakou letěla flotila.

Koprezidentka, která seděla v křesle pozorovatele na můstku Neochvějného, se podívala po Gearym.

„My střílíme? Na co?“

„Na ty měsíce,“ odpověděl Geary. Všiml si, jak se Desjaniová snaží skrýt úsměv, vyvolaný překvapením Rionové.

„Na měsíce páté planety?“ neskrývala koprezidentka Rionová zvědavost. „Máte snad něco osobního proti měsícům, kapitáne Geary?“

„Většinou ne.“

Geary pocítil perverzní uspokojení z toho, že se špioni Rionové o této operaci nic nedozvěděli.

Čekala a nakonec se rozhodla vyptávat dál: „Proč útočíte na ty měsíce?“

„Protože si myslím, že jsou to zbraně.“

Geary zaťukal na ovládání a vyvolal zvětšený obraz měsíců, jejichž povrch připomínal asteroidy.

„Vidíte tohle? Známky toho, že tam probíhaly vykopávky. Dobře zamaskované, museli jsme je pečlivě hledat, ale je to tak.“

„Na malém měsíci bez atmosféry?“ zeptala se Rionová. „Jak můžete říct, že to vzniklo nedávno?“

„Odsud nemůžeme. Ale na všech pěti měsících jsou vidět stejné stopy.“

„Aha.“

Rionové se muselo přičíst k dobru, že jí to myslelo rychle.

„Co myslíte, že do těch měsíců zahrabali, kapitáne Geary?“

„Petardy, paní koprezidentko. Opravdu velké petardy.“

Obrazy ukazující masivní kinetické projektily, neboli „velké šutry“ v terminologii mariňáků, pomalu letěly od Tulevových lodí na zaoblené trajektorii směřující k měsícům. Navzdory neuvěřitelným škodám, které mohly napáchat, se takové zbraně většinou nepoužívaly, protože cokoli schopné manévrovat se jim snadno vyhnulo. Nicméně měsíce se pohybovaly na fixních orbitách, po stejné trase kolem páté planety, jakou obíhaly nesčetné roky. Bylo divné uvědomit si, že dnes takhle letí měsíce naposledy.

Geary aktivoval velitelský komunikační kanál.

„Všem jednotkám, proveďte naplánovaný manévr Sigma v čase čtyři pět.“

Čas ubíhal. Pak se všechny lodě ve flotile otočily, s využitím pohonných systémů snížily rychlost a současně změnily kurz na pravobok, aby proletěly kolem Sutrah Pět na opačné straně, než se zrovna chystalo rande měsíců s vystřelenými projektily. Geary sledoval a čekal, složitý balet lodí současně manévrujících v temnotě vesmíru ho těšil. I pomalé a velmi nevhodně pojmenované rychlé pomocné lodě, jako byly Titan a Čarodějnice, se pohybovaly s nezvyklou obratností.

O dvacet minut později, když se brzdící alianční flotila stále ještě blížila k Sutrah Pět, udeřily téměř současně všechny masivní kovové projektily vypálené z Tulevových lodí rychlostí přes třicet tisíc kilometrů za sekundu do pěti měsíců Sutrah.

I nejmenší měsíc byl podle lidských měřítek masivní, ale kinetická energie obsažená v kolizi byla dost silná, aby otřásla velkou planetou. Gearyho výhled na měsíce byl na chvíli zakrytý automatikou, jak senzory Neochvějného zablokovaly intenzivní záblesky ve viditelném spektru vyvolané kolizemi, a pak rychle expandující koulí prachu a úlomků malých i velkých, letících pryč od místa nárazu.

Geary počkal, věděl, že Desjaniová už důstojníkům na můstku řekla, po čem se mají dívat. První hlášení dorazilo za chvíli.

„Spektroskopická analýza odhalila nezvyklé množství radioaktivních materiálů a stopové prvky, odpovídající velké nukleární explozi.“

„Hádal jste správně,“ poznamenala Desjaniová a v očích měla takovou důvěru v něj, až to Gearymu vadilo. Nelíbilo se mu vidět to u ní o nic víc, než když to viděl v očích ostatních důstojníků, protože dříve nebo později tu důvěru určitě zklame. Věřili, že je dokonalý, a on věděl, že je to přesně naopak.

„Můžete mi to prosím vysvětlit?“ zeptala se Rionová ostře. „Proč by Syndikové umístili velké atomové bomby dovnitř těch měsíců? Některé z větších fragmentů určitě narazí do Sutrah Pět.“

„To bylo riziko, které Syndikové s radostí přijali, a já nakonec dospěl k názoru, že mi nic jiného nezbývá,“ odpověděl Geary ztěžka. „S ohledem na nízkou hustotu osídlení na planetě je pravděpodobnost zásahu něčeho cenného velmi nízká. Víte, paní koprezidentko, Syndikům bylo jasné, že pro osvobození našich lidí na planetě musíme udělat dvě věci. Museli jsme přiletět k planetě dost blízko a museli jsme stáhnout flotilu do těsné formace, aby naše raketoplány nelítaly na příliš velké vzdálenosti, než je pro vyzvednutí a rozvezení lidí z tábora nezbytné.“

Ukázal na rozšiřující se oblak trosek.

„Až bychom byli poblíž těch měsíců, nebo spíš místa, kde měsíce byly, odpálili by velké atomovky uvnitř a rozervali je na husté, překrývající se pole těžkých fragmentů. Mohli jsme tak ztratit mnoho lodí, dokonce i velké bitevní, které by byly příliš blízko.“

Rionové v očích jiskřil hněv.

„Už se nedivím strachu těch civilistů, se kterými jsem mluvila.“

„Pochybuju, že planetární vláda věděla, co přesně se stane,“ poznamenal Geary. „Ale určitě jim bylo jasné, že velitelé Syndiků v systému něco udělají.“

„Něco, co by je vystavilo riziku bombardování fragmenty měsíců a odvetnému úderu flotily,“ zatvářila se Rionová zachmuřeně. „Kapitáne Geary, vím, že podle válečných zákonů máte teď právo provést orbitální bombardování instalací a měst na povrchu Sutrah Pět, ale žádám vás o milosrdenství pro civilisty žijící na té planetě.“

Geary si všiml, jak se při té žádosti zatvářila Desjaniová znechuceně, ale stejně přikývl.

„Provedeme odvetný úder, paní koprezidentko, ale nehodlám masakrovat bezbranné civilisty. Kontaktujte prosím civilní vládu na Sutrah Pět a řekněte jim, ať okamžitě evakuují průmyslová, těžební a transportní centra. Všechny instalace ve vesmíru a kosmodromy by měly být také evakuovány. Řekněte jim, že se nerozhodnu, co všechno zničím, včetně věcí, které jsem nejmenoval, dokud nezjistím, jaké uvítání čeká naše mariňáky v pracovním táboře.“

Tentokrát si dovolil dát najevo hněv, který cítil, hněv vyvolaný pomyšlením na to, co všechno se mohlo stát.

„Dejte jim jasně na vědomí, že pokud budou ještě nějaké problémy, budou toho setsakra litovat, a že účet dostanou oni.“

Rionová přikývla a mírně se pousmála.

„Dobrá, kapitáne Geary. Zajistím, aby vaše rozkazy pochopili a bylo jim jasné, že jejich životy závisí jen na tom, jak s námi budou spolupracovat.“

Desjaniová se pohnula v křesle, jako by jí bylo nepohodlné.

„Vojenskou základnu taky, že, kapitáne Geary?“

Geary se podíval na displej a uviděl, že část planety se základnou je pro flotilu viditelná.

„Předpokládám, že už je evakuovaná.“

Desjaniová se zamračila a podívala se, pak se zamračila ještě více.

„Ne. Zdá se, že probíhá částečná evakuace.“

„Částečná?“

„Ano. Je vidět pár kolon pozemních vozidel, ale většinou jde zřejmě o rodinné příslušníky. Jen několik málo uniforem.“ Desjaniová pozvedla obočí. „Zdá se, že syndičtí vojáci hodlají zůstat na místě až do konce.“ Zjevně ji to nijak netrápilo.

Ale Gearyho ano. Protřel si rukou bradu a přemýšlel.

„Pozemní vozidla. Nic jiného jsme neviděli základnu opouštět?“

„Moment…“

Tentokrát se Desjaniová zatvářila výrazněji.

„Ach ano. Několik létajících vozidel odletělo před půl hodinou a zamířilo k nejbližšímu pohoří. Systém je sleduje.“

„Nejvyšší velitelé, mířící do velitelského bunkru hluboko pod zemí, kde přečkají náš odvetný úder v pohodlí a bezpečí,“ prohlásil Geary.

Desjaniová přikývla.

„Chci ten bunkr najít.“

Usmála se.

„Předpokládám, že máme kinetické střely pro orbitální bombardování, které dokáží prorazit hluboko do skály?“

„Ano, pane, máme,“ odpověděla Desjaniová radostně. Geary projevil touhu zlikvidovat Syndiky a ona mohla být šťastná.

Alianční flotilu opustil houf raketoplánů a sestoupil na Sutrah Pět jako oblak velkého hmyzu, útočícího na kořist. Nad nimi byly lodě alianční flotily, sice soustředěné do těsné formace, ale i tak zakrývaly velkou část vesmíru nad planetou. Geary věděl, že obyvatelé Sutrah Pět vzhlížejí k nebi s hrůzou, s vědomím, že by na ně mohla flotila seslat smrtící déšť a velice rychle učinit planetu neobyvatelnou.

Vedle Gearyho křesla se vznášel virtuální displej výsadkové jednotky, posetý řadami obrazů z kamer mariňáckých důstojníků, čekajícími na výběr. Díky senzorům na helmách mohl jediným pohybem prstu mluvit s kterýmkoli mariňákem a vidět jeho očima. Ale vyvolal si pouze plukovnici Carabaliovou, protože nechtěl přeskakovat hierarchii velení, i když to bylo díky velícímu a řídícímu systému až příliš snadné.

„Průzkumné raketoplány neodhalily v pracovním táboře žádné stopy nukleárních ani jiných zbraní hromadného ničení,“ ohlásila Carabaliová. „Provedeme další přelet a pak vysadíme průzkumné týmy.“

„Potvrdili jste přítomnost aliančních zajatců v předpokládaném počtu?“

„Vypadá to tak, pane,“ ušklíbla se Carabaliová vesele. „Odsud shora vypadají pěkně nadšeně.“

Geary se opřel do křesla a usmál se také. Od své záchrany narazil na mnoho situací, které by nikdy nečekal, a většina z nich byla nepříjemná. Povinnost byla těžké břemeno. Ale tady byly tisíce lidí, které nikdy nečekaly osvobození, zajatci nadšeně sledující raketoplány flotily nad sebou. Lidé, kteří by jinak strávili dlouhé roky jako vězni bez naděje na propuštění. A tahle flotila, jeho flotila, je zachrání. Byl to dobrý pocit.

Jen aby Syndikové ještě něco nezkusili. Stále bylo možné, že tisícovky vězňů v táboře těsně před osvobozením zemřou.

„Průzkumné raketoplány přistály,“ ohlásila Carabaliová současně s informačním oknem na Gearyho displeji, které bylo zaměřené na tábor. „Týmy provádí výsadek.“

Geary neodolal pokušení a vyvolal si jednoho z důstojníků průzkumného týmu. Objevilo se okno s výhledem z důstojníkovy helmy, ukazující hlínu a rozpadlé budovy. Nebe bylo světle modré, téměř šedé, vypadalo stejně chladně a zoufale jako život, který vězně v táboře čekal. Nikde nebyli vidět žádní syndičtí strážní, ale alianční vězni se seřadili do formace, s důstojníky vepředu, a čekali s výrazy úžasu a nedočkavosti, až k nim mariňáci pátrající po známkách nebezpečí dorazí.

Mariňák, kterého Geary sledoval, se zastavil před jednou formací vězňů a oslovil ženu před sebou: „Jsou tady nějaké skryté zbraně, o kterých byste věděli? Nějaká nezvyklá aktivita?“

Žena, už ve zralém věku a pohublá, s kůží zhrublou v důsledku mnoha let v nepřátelském prostředí Sutrah Pět bez dostatečné ochrany a nejspíš vězněná po většinu života, odpověděla s opatrnou pečlivostí: „Ne, poručíku. Včera v noci jsme byli zavření v kasárnách a nemohli sledovat vnější aktivitu, ale slyšeli jsme, jak stráže ještě před úsvitem rychle odjíždějí. Prohledali jsme všechny části tábora a nenašli žádné zbraně. Kancelář je v támhleté budově,“ ukázala.

Mariňák jí zasalutoval: „Děkuji, komandérko.“

Geary se donutil přestat se sledováním mariňáka a zavřel okno s jeho výhledem. Jeho povinností bylo pozorovat vše v okolí flotily.

„Vypadá to klidně,“ poznamenala Desjaniová. „Jediná zachycená aktivita na planetě jsou kolony evakuovaných mířící pryč od zaměřených oblastí. Jeden fragment měsíce dopadne přibližně tři sta kilometrů západně od pracovního tábora,“ dodala a ukázala na displej. „Na místě nárazu všechno zničí, ale lidi v táboře jen uslyší vzdálené bouchnutí a trochu silnější větřík.“

Geary si prostudoval data o nárazu.

„A možná ucítí lehký otřes země. Pokaždé, když to v tomhle systému vypadalo klidně, Syndikové právě chystali něco hnusného. Co jsme přehlédli tentokrát?“

Desjaniová se v zamyšlení kousla do rtu.

„Mariňáci kontrolují, jestli nebyli vězni vystaveni biologickým prostředkům s opožděnou aktivací. Vězni by si všimli, kdyby Syndikové něco zahrabali v táboře. Jediné syndické lodě v systému kromě pár nákladních lodí jsou ty tři skupiny elzetek, které sledujeme už od příletu, a všechny jsou vzdálené nejméně světelnou hodinu. Nedivila bych se, kdyby Syndikové zkusili zničit celou planetu v naději, že nás pár sundají, ale neexistuje zbraň, která by to dokázala.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Smělý.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.