HALO v nakladatelství

FANTOM Print

První úder

Potopa

Zkáza Cíle

Duchové Onyxu

Kontakt u Dožínek

Coleův protokol

Evoluce

Zlomený kruh

FANTOM Print

2015

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být bez písemného svolení nakladatele reprodukována žádnou mechanickou ani elektronickou formou, s výjimkou recenzí, kde je možné uvést krátké výňatky.

Microsoft, 343 Industries, 343 Industries logo, Halo a Halo logo jsou registrované obchodní známky a obchodní známky Microsoft Corporation ve Spojených státech amerických a/nebo jiných zemích. Licencováno.

Copyright © 2014 Microsoft Corporation. All Rights Reserved.

Cover art by John Liberto

Translation © Jakub Mařík

ISBN 978-80-7398-764-0 (ePub)

ISBN 978-80-7398-765-7 (mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

Všem fanouškům Halo,

ať z našeho solárního sys t ému,

nebo kdekoli jinde v galaxii.

Prolog

San’shyuum-sangheiliská válka

Bitva o Planetu rudé modři

Přibližně 860 před naším letopočtem

1. věk Sporu

Mken ‘Scre’ah’ben, san’shyuumský Velkolord posvátných relikvií, plul k otevřenému průchodu. U dveří své antigravitační křeslo zastavil a naslouchal, fascinovaný disharmonickou písní cizího světa a kvílením jeho neustávajících větrů.

„Nepřítel je hned za tím hřebenem, velkolorde,“ varoval ho pobočník. Nebyl jen pouhým sluhou, teoreticky mu měl sloužit i jako osobní strážce. „K opouštění modulu není žádný důvod. Bylo by moudřejší sledovat vše z orbity skrze Oči. Sangheili jsou krutí a zákeřní.“

Velkolord Mken zamítavě mávl rukou. „Nikdy dřív jsem tu nebyl a chci tento svět spatřit na vlastní oči. A přestože už jsem boj zažil, pobočníku, dám na vaše obavy a budu opatrný. Mé křeslo je ozbrojené a po svém boku mám i vás. Držte se poblíž, ale nerozptylujte mne.“

„Vaše rozkazy splním s radostí.“ Pobočník se stáhl, upravil svůj antigravitační opasek a hlučně zkontroloval pulzní pušku. Vypadal lehce podrážděný, že byl jeho návrh zamítnut. Musel si však uvědomovat, že Mken by ve svém křesle ochránil lépe jeho, než by tomu bylo naopak.

I přese všechno své holedbání nebral Mken tento svět na lehkou váhu. Projektory silového pole kolem modulu ho příliš neuklidňovaly, vítr sice tlumit dokázaly, ale ochránily by ho i před útokem? Když v křesle prolétal přechodovou komorou modulu, pátral na obloze po sangheiliských vznášedlech. Venku se zastavil, křeslo se vznášelo nad tryskami sežehlou skálou, na které modul přistál. Mken natáhl dlouhý zlatavý krk a zvědavě se rozhlédl kolem, kochal se úchvatným barevným kontrastem dun a rozeklaných skal hlavního kontinentu planety.

Kvílející větry, které neustále měnily směr, byly zčásti zapříčiněny nebeskými tělesy, která planetě darovala její dvojité zbarvení. Na obloze po Mkenově levici zářila modrá trpasličí hvězda, zatímco napravo od něj žhnul mnohem větší rudý obr, obě hvězdy se nacházely pětačtyřicet stupňů nad protilehlými horizonty. Modul na velkolordův rozkaz přistál přímo na Purpurové linii, aby tu mohl obdivovat oba kontrastní výhledy. Hierarcha J’nellin měl pravdu, když ve své monografií o Planetě rudé modři poznamenal, že pozoruhodná barevná dualita podél Purpurové linie patří k zázrakům naší galaxie. Skaliska a duny nalevo hrály všemi odstíny modré, od blankytného písku po tmavé skály, zatímco napravo byla drsná krajina naprosto rudá, tlumená i jasná červeň se táhla až k horizontu. Barvy se mísily jen v relativné úzké purpurové linii. Obě slunce binárního systému, jedno blíž než druhé, zaujímaly vždy stejný úhel a jejich překrývající se gravitační pole bránila nehybné planetě v rotaci. Hrály spolu nekončenou přetahovanou, která jednoho dne skončí rozerváním planety. Než však nadejde tato tisíce let vzdálená katastrofa, měla planeta v probíhající válce díky svému umístění v galaxii velký strategický význam. A co víc, v oblasti se nacházely relikvie Předchůdců a Světlonoš potvrdil, že pod povrchem se jich skrývá mnohem víc. Nezbytné ohledání těchto relikvií bylo také jediným důvodem, proč San’Shyuumové opustili vysokou orbitu a přistáli na povrchu tohoto světa, čímž riskovali střet s nebezpečnými sangheiliskými vojáky.

Opracované skály nedaleko modulu byly pozůstatky prastarého města patřícího vyhynulé rase zcela neznámých dvounožcům. Značky na vyčnívajících kamenech naznačovaly, že znali Předchůdce, kteří tu byli ještě dřív než stavitelé města.

Husté a kompaktní modré slunce zářilo na východě, větší rudé slunce s roztékajícími se okraji dominovalo západu. Planetární větry pobízené soupeřící gravitací vanuly chvíli jedním směrem a pak druhým, jako neúnavný kartáč obrušovaly skálu a postupně ji měnily v duny. Z těch vyletovala přízračná mračna prachu a písku a vířila ve větru, jako by předváděla nějaký primitivní tanec.

„Je to tu vskutku úchvatné,“ vydechl Mken, mimoděčně si upravil svou róbu. Ozdobné ceremoniální roucho velitele bylo sice působivé, ale nepříliš praktické, a pod ním byl navlečený v těsné bojové zbroji. „Za to riziko to stálo.“

Jeho pobočník něco nesrozumitelně zabručel, než si uvědomil, s kým tu je, a dodal: „Vaše moudrost září jako jádro galaxie, velkolorde.“

Pobočníkova záliba v přehnaných uctivostech Mkena lehce dráždila. Ve staromódních frázích se skrýval jemný náznak výsměchu. Pobočník si dobře uvědomoval, že je chronologicky starší než Mken, pocházel však z nižší kasty, což ho odsuzovalo k věčné podřízenosti.

Jak se rozhlížel po přízračně krásné krajině, Mken věděl, že tím jen ukájí intelektuální stránku své osobnosti. Kdysi snil, že bude pouhým reliktním historikem, a strávil mnoho úžasných cyklů studiem designů Předchůdců a starých holografických obrazů Janjur Qomu, domovského světa San’Shyuumů.

Když myslel na jejich domovský svět, stačil i pouhý pohled na hologramy, vždy se ho zmocnila melancholie, protože část San’Shyuumů, ke kterým Mken patřil, byla přinucena opustit kolébku jejich civilizace, jejich původní planetu, po válce mezi Stoiky a Reformisty.

Mken a jeho druhové byli potomky Reformistů, kteří z domovské planety uprchli v bitevní lodi Předchůdců, kvůli které občanská válka vypukla. Reformisté pak putovali galaxií a pátrali po relikviích Předchůdců, dokud přibližně před osmdesáti cykly nenarazili na Sangheili, kteří žili ve stínu bezpočtu posvátných artefaktů. Válkou posedlí ještěři uctívali odkaz Předchůdců, aniž by věděli, jak moc jim může být užitečný. Sangheili odmítali San’Shyuumy k relikviím pustit a byli pobouřeni zjištěním, že San’Shyuumové ty své prakticky využívají. V jejich očích to bylo znesvěcení a kacířství.

Mkenovi lidé se pokoušeli se Sangheili usmířit a vyslali delegaci, která jim pod vedením jednoho z Proroků měla vysvětlit, že i oni uctívají Předchůdce, ale bez úspěchu. Vyslanci byli zmasakrováni, do jednoho povražděni Sangheili. Tím začala válka, která trvala dodnes.

„No dobře,“ řekl Mken, mávl třemi dlouhými prsty pravé ruky v prastarém gestu lítosti – znamení, které říkalo vše je pomíjivé. „Dejme se do práce. Spoj se s důstojníkem zodpovědným za terénní průzkum. Chystám se poradit s Oky.“

Poklepal na ovládání v opěrce, čímž si přivolal Oko 7, a vystoupil z křesla, aby se protáhl. Kvůli jeho kastovnímu postavení se očekávalo, že bude křeslo používat neustále, ale tady postačil i gravitaci upravující opasek, který si poradí i se značně excentrickou přitažlivostí Planety rudé modři.

„Velkolorde,“ poznamenal nejistým hlasem pobočník, „když vystoupíte z křesla, stane se z vás příliš snadný cíl.“

„Tady jsme chráněni,“ odvětil Mken. Sledoval blížící se Oko 7, vypadalo stejně červené jako krajina na západě.

Sklovité zařízení diamantového tvaru přiletělo blíž a zastavilo se. Vznášelo se a vyčkávalo, dokud Mken neřekl: „Nahlas přesuny nepřátel.“

„Hlavní nepřátelská falanga se nachází na severovýchodě,“ odpovědělo Oko. „Utábořili se za Hřebenem 15 u Naleziště 2. Vybudovali tu obranná stanoviště, ale pravděpodobnostní odhad naznačuje, že se pokusí napadnout relikviář Předchůdců na Nalezišti 1.“

„To se dalo čekat,“ odtušil zamyšleně Mken. „Ukaž mi klíčové pozice nepřátel.“

Oko promítlo vířící paprsek mnohobarevného světla, který se rychle zformoval v trojrozměrné zobrazení sangheiliských pozic, jak vypadaly při pohledu shora a ze západu, odkud své pozorování provádělo. Mken k hologramu přistoupil blíž, pečlivě si ho prohlížel, zatímco jeho pobočník přecházel sem a tam mezi velkolordem a divočinou z kamene a písku a nervózně se ohlížel k hranatým výčnělkům skalnatých formací.

Sangheilští vojáci na hologramu se ochranářsky shromáždili kolem napůl pohřbené nahnuté věže, obrovské stavby Předchůdců na Nalezišti 2. Byl to nějaký impozantní vysílač neznámého druhu, zároveň elegantní a účelný, čas se na něm příliš nepodepsal. Většina stavby se ukrývala v podzemí. Jeho ostré okraje a vyleštěný povrch kontrastovaly s červenými, větrem ošlehanými skalami na okrajích naleziště. Celá scéna se koupala v rudém světle a rudohnědých stínech.

Sangheili se seřadili do dvou lehce zakřivených řad kolem relikvie a čelem k liniím váhajících San’Shyuumů – váhajících, protože San’Shyuumové neměli žádné strategie ani vojáky pro větší pozemní střet. Stáli tu proti přesile a v boji na blízko se sangheiliským vojákům nemohli rovnat. San’shyuumské obranné linie měly pouze chránit hledače relikvií a retroinženýrské specialisty. Pozemní jednotky však disponovaly Sentinely, autonomními létajícími bojovými stroji, které připomínaly zploštělý šedobílý hmyz s jedním červeným okem. Vybavené byly manipulačními pažemi a antigravitačními závěsy a jejich „oko“ bylo ve skutečnosti tepelný projektor. Přestože se kolem nich stále vznášel opar tajemství, Předchůdci Sentinely používali k ochranně svých zařízení a základen a San‘Shyuumové je upravili pro vlastní účely. Díky Sentinelům a další, ještě smrtonosnější technologii Předchůdců byli San’Shyuumové ve výhodě. Mken v to přinejmenším doufal.

Mken se na hologram podíval pozorněji a všiml si bunkrů kolem Naleziště 2, o kterých ho informovali, když se chystal na přistání. Pod bunkry se skrývala podzemní kasárna. Mohlo se tam stáhnout mnoho Sangheili, kdyby proti nim nasadili bitevní loď – bezpečné útočiště nepřítele, protože plnou moc bitevní lodi nešlo použít, když by tím ohrozili artefakty Předchůdců. Její ničivou sílu si schovávali proti sangheiliským flotilám, na kterých si taktika udeř-a-zmiz vybírala zničující daň.

Než budou moci poblíž Naleziště 1 použít středně ničivé zbraně, nejprve budou muset ve vhodný čas evakuovat san’shyuumský personál.

San’Shyuumové na této straně hřebenu na Nalezišti 1 pracovali už nějaký čas, existovaly i plány pro vykopávky na Nalezišti 2, ale pak přistály jednotky Sagheili a utábořily se kolem nahnuté, napůl pohřbené věže. Vědci a jejich ochranka byli na okamžité opuštění bojové zóny připravení, stačilo jen vydat rozkaz. Jejich výsadkové moduly pulzovaly energii, připravené k rychlému skoku na orbitu. Prozatím bylo užitečnější soustředit se na Sangheili.

Mken si všiml plazmových děl rozestavených před sangheiliskými liniemi, mířila na svah vedoucí k vrcholu hřebenu. Poblíž prostředního děla stál impozantní sangheiliský důstojník ve stříbrné zbroji, rozmachoval se rukama a vydával rozkazy svým podřízeným. Kolem důstojníka se vznášela aura autority a sebevědomí, Mken si ho instinktivně zařadil jako zajímavého a nebezpečného.

Ukázal na postavu ve stříbrné zbroji, pohybem prstu Sangheiliho na hologramu Oka zvýraznil. „Lze toho Sangheiliho identifikovat? Máme o něm nějaké informace?“

„Sangheili byl identifikován jako Ussa ‘Xellus. Označen jako významný polní velitel. Relativně mladý, silný, rychlý a zkušený. Podle průzkumu vykazuje téměř neustálou aktivitu. Byl klasifikován jako vysoce inovativní jedinec.“

Mken si promnul ochmýřené laloky, co mu visely pod bradou, a zamyšleně naklonil protáhlou hlavu. „Označte ho k likvidaci a odstraňte ho hned, jak začne boj. Pověřte tím jednotku Sentinelů.“

„Označen k likvidaci,“ potvrdilo poslušně Oko.

Mken nevyhnutelnosti toho rozhodnutí litoval. Raději by důstojníka zajal a vyslechl. Rád by se o Sangheili dozvěděl víc a tento jedinec by mu mohl kýžené odpovědi poskytnout, možná by se dokonce mohl stát prostředníkem, skrze kterého si podrobí celou jejich rasu. San’Shyuumové si uvědomovali, jak moc potřebují pozemní vojáky. Bitevní loď nemohli používat na více místech zároveň a na Cestě k Velké pouti je nepochybně čeká mnoho dalších překážek. Odvážní sangheiliští válečníci by byli ideálními spojenci, pokud by se podřídili autoritě San’Shyuumů. Než se tak stane, budou muset dostat lekci, budou jim muset ukázat, že San’Shyuumové jsou jejich pány. Pokud by s tím začal u toho Ussy…

„Zruš rozkaz k likvidaci,“ rozhodl po chvíli Mken. „Ten výjimečně chytrý Sangheili by se nám mohl hodit… jednou.“

„Velkolorde, mám pro vás zprávu,“ oznámilo Oko, jeho špička zablikala. „Oko 13 nás upozornilo na útočnou jednotku Sangheili mířící k našim liniím.“

„Raději byste se měl vrátit do modulu a postarat se o to z orbity, velkolorde,“ navrhl nervózně pobočník.

„Všechno má svůj čas,“ odvětil Mken. Zůstávat na lodi bylo tak únavné. Opravdu naživu se cítil až tady, na okraji na bitvy. Bude to však trvat jen krátce, protože jejich obrana byla ve skutečnosti jeden velký klam, který měl přitahovat pozornost nepřítele. Rozptýlení Sangheili se likvidovali velmi obtížně, obvykle se pak zorganizovali v efektivních nájezdnických skupinkách.

Oko přehrálo záběry z Třináctky, promítlo je před Mkena. Mohl teď sledovat přibližně dvě stovky sangheiliských pěšáků postupujících směrem k hřebenu a Nalezišti 1 za ním. Pěchotu na křídlech hlídala mohutná obrněná vozidla, která se nejistě vznášela na elektromagnetických polích, v rudém světle modře jiskřila. Značná část jejich sil zůstala vzadu a střežila stavbu Předchůdců.

Mkena by zajímalo, jak by se asi Předchůdci cítili, kdyby věděli, že dvě rasy uctívající jejich odkaz, spolu bojují na život a na smrt kvůli kontrole nad jejich dávnými základnami. Patrně by je to vyděsilo.

On však měl své povinnosti, které musel splnit.

„Vypusť Sentinely,“ nařídil Oku. „Dohlédni, aby nepostupovali příliš efektivně. Nechceme ten útok úplně zastavit, Sangheili by se mohli stáhnout příliš brzy. Musíme je vylákat na lepší palebnou pozici.“ Sangheili by se mohli ukrýt v bunkrech kolem Naleziště 2, čím víc jich uvízne v otevřeném prostoru, tím lépe.

„Slyšel jsem,“ ozval se tiše pobočník, „že Sangheili ustupují jen zřídka. Ale osvícený velkolord je jistě zná lépe…“

Mken si ho nevšímal, dál sledoval postupující Sangheili. Všiml si, že se útočníci rozdělili do třech oddílů. Hlavní jednotka pokračovala po svahu přímo na hřeben a doprovázela ji dvě vozidla. Zbylé dva tanky se připojily k menší jednotce. Obě mířily přímo k Mkenovu přistávacímu modulu.

Třetí falanga zůstala za první vlnou, držela se vzadu, ale dál postupovala. Mken ji podezříval, že má sekundární úkol, protože mezi nimi viděl Ussu. Energetickou puškou vyzbrojený důstojník se plahočil po příkrém svahu.

Čtyři Sentinely vzlétly z Naleziště 1 a horizontálně, téměř ledabyle klouzaly nad zemí směrem k hřebenu. Sangheili zrovna vystoupali na vrchol, jejich zbraně se slabě leskly v rudém svitu. Okamžitě zahájili palbu na Sentinely, ochranná pole strojů zajiskřila. Sentinely palbu opětovaly a oranžové laserové paprsky zničující energie kosily sangheiliské řady. Některé vojáky zasáhly víckrát, až byly mrtvoly spáleny na uhel, ale v souladu s rozkazy se Sentinely držely zpátky a střílely jen sporadicky.

Kde je velitel Sangheili? Kde je Ussa ‘Xellus?

Mken přesměroval Oka a našel Ussu a jeho malou jednotku, jak vbíhají do úzkého kaňonu, který se obloukem stáčel k Nalezišti 1. Rychle se blížili k vykopávkám, napadnou je z boku, zatímco San’Shyuumy zaměstnává hlavní útok.

„Musíme Ussův útok zarazit, než –“

Mken rozkaz nedokončil. Oslepil ho záblesk nepříjemné žlutého světla, zem pod ním se zachvěla.

„Vyřadili silová pole!“ křičel pobočník, když couval k modulu a střílel na něco, co Mken neviděl. „Zasáhli je zespodu! Je tu tunel –“

Z propadající se země vyletělo kopí ze žluté energie, uměle vyvolaný propad odhalil sangheiliské zabijáky, kteří odpálili tunely pod generátory silového pole. Energetickým paprskem spálený pobočník ječel, oči se mu roztékaly v důlcích. Zápach spáleného masa nutil Mkena ke kašli.

„Mazané,“ zamumlal obdivně Mken, zatímco spěchal zpátky do modulu. Dvě spalující střely z odkrytého tunelu zasáhly a odpálily Oko, další pročísla vzduch v místě, kde ještě před chvílí stál.

Ale Mken už byl v přechodové komoře, výkřikem uzavřel dveře a spustil nouzový start. Jen jeho gravitační opasek zabránil, aby bezmocně nepoletoval po kabině, když se modul prudce zvedl do vzduchu.

„Útočné jednotky, mám pro vás nové rozkazy!“ křičel Mken, když vplul do velitelského křesla. „Opusťte Naleziště 1! Odleťte pryč z oblasti, než ji zaměří bitevní loď!“

„Unikl,“ konstatoval Ussa ‘Xellus, se zakloněnou hlavou sledoval modul stoupající na orbitu. „A právě teď vydává rozkazy.“ Několik zbrklých výstřelů od jeho přepadového týmu vylétlo za modulem, ale ten už se dostal z dostřelu.

Jeho pobočník, mohutný Sangheili, kterému se přezdívalo Ernicka Jizvitel, střílel z pušky na další moduly, které právě startovaly u vykopávek, San‘Shyuumy označovaných jako Naleziště 1. Energetické výboje jeden zasáhly, ale bez většího účinku. Čtveřice jeho kusadel se chvěla vzteklou frustrací, řady zubů cvakaly.

„Byli připraveni k odletu,“ usoudil Ussa. „Až příliš připravení. A ty létající útočné stroje se chovaly podezřele zdrženlivě. Obávám se, že teď vypálí ze své orbitální zbraně.“

„Nemůžou vystřelit na vykopávky, poškodili by tím Svatý dóm,“ namítl Ernicka. „Takové svatokrádeže by se nedopustili ani oni!“

„To jsem si myslel i já,“ řekl Ussa. „Teď už si tak jistý nejsem. Dóm Předchůdců je ze zpevněné energie a svatých kovů, záleželo by na rozsahu… ano!“ Sevřel čtyřprstou ruku v pěst a udeřil se s ní do stříbrné zbroje, jako by se trestal za svou chybu. „Byl jsem hlupák. Rychle, musíme do větracích šachet!“

„Pokud dolů sestoupíme tudy, nedostaneme se ven dřív, než –“

„Řekl jsem rychle! Vydej rozkaz útočnému oddílu, ať se stáhne, a ti, které jsme poslali na naleziště, musí okamžitě utéct do větracích šachet! Nemáme moc času!“

Mken v novém křesle vplul do kontrolní místnosti orbitálních raketoplánů a křikl na komunikačního důstojníka. „Spojte se s bitevní lodi! Chci zaměřit modulovaný očistný paprsek na Naleziště 1! Hned!“

„Můj ctěný Velkolorde,“ pozdravil ho komunikační důstojník, „je mi ctí –“

„Tak zmlkněte a udělejte to!“

Chvíli trvalo, než důstojník rozkaz předal, a další, než se zbraně, které San’Shyuumové nainstalovali na prastarou loď Předchůdců, nabily k výstřelu. Nasávaly při tom energii, kterou Předchůdci zamýšleli využít ke zcela jiným, z větší části neznámým účelům.

„Modulovaný paprsek připraven a zaměřen, velkolorde.“

„Palte!“

Mken bitevní loď sledoval na výhledové obrazovce, vznášela se na orbitě nad Purpurovou linii, vysoko nad větrnou atmosférou Planety rudé modři. Zbraně plavidla Předchůdců teď pulzovaly jasně modrou energií. Jako čepel z modrého ohně se energie náhle zabodla do atmosféry. Obrazovka se rozdělila, přidala přenos zásahu Naleziště 1.

Mken se tiše modlil k Předchůdcům, aby byl paprsek řádně oslaben, přestože ho počítačový systém ujišťoval, že očistný výboj nijak nepoškodí obrněný Svatý dóm, který odkryli při vykopávkách. Každá živá bytost na nalezišti však bude zničena.

Povrch planety po zásahu zničující sílou bitevní lodi žhnul, ale Svatý dóm se k Mkenově úlevě zdál být nepoškozen.

„Získáváme data o spálené organické hmotě,“ oznámil komunikační důstojník.

„Kolik?“ chtěl vědět Mken.

„Šest, sedm… víc ne.“

Mken si povzdechl. „Vypalte na Naleziště 2! Zničte všechny tamní vojáky!“

„Někteří už se stáhli do krytů –“

„Tak spalte ty, co ještě můžete! Rychle!“

„Je mi ctí vám vyhovět.“

Mken se dotkl ovládání v opěrce svého létajícího křesla. „Kucknoji, už jste přistáli?“

„Už jsme v raketoplánu, velkolorde,“ potvrdil mu hlavní výzkumník z Naleziště 1. V jeho hlase zazníval náznak obviňování, když pokračoval: „Rozumím tomu dobře, že útočíte na vykopávky?“

„Nebudou poškozeny, pouze očištěny. Upravili jsme kvůli tomu paprsek. Kucknoji, pod mým modulem byly tunely. Věděl jste o nich?“

„Ne, dokud je neodpálili. Velkou část podzemí jsme zatím nezmapovali, velkolorde.“

„A pod Nalezištěm 1?“

„Je tam podzemní komnata, zaměřili jsme ji podpovrchovým rezonátorem. Domníváme se, že by mohlo jít o hlavní relikviář. Zrovna jsme našli vchod a chystali jsme se ho otevřít, když nás toto nevhodně načasované vyrušení odtrhlo od práce.“

„Kdybychom vás nevyrušili my, můžu vás ujistit, že by se o to postarali Sangheili. Rozsekali by vás na kusy. Je možné, aby do podzemní komory pronikli seshora? Bez větších vykopávek?“

„Jsou tu větrací šachty, které by mohli využít, když tam polezou po jednom. Přinejmenším to předpokládám. My jsme se je použít nechystali, nemohli bychom v nich používat naše antigravitační křesla nebo opasky.“

„O tom nepochybuji, stejně jako nepochybuji, že to Ussa ‘Xellus věděl,“ zabručel Mken. „Ti ohební tvorové se dostanou zrovna tam, kam my nemůžeme. Pošleme dolů Sentinely, ať to tam vyčistí.“

Mken si však uvědomoval, že Ussa už se pravděpodobně přesunul. Sangheili si najde cestu z prastaré stavby Předchůdců a bude připravený k dalšímu úderu proti San’Shyuumům. S tím spojené pocity ho překvapily. On byl uvnitř rád, že Ussa unikl. Přesto by však Sangheiliho zničil, nebo spíše jeho zničení rozkázal, pokud by se teď naskytla vhodná příležitost.

Ano, v  Ussovi ‘Xellovi se skrýval velký potenciál. Mken věděl, že pro ostatní San’Shyuumy jsou Sangheili jen obtížnou překážkou, on sám však měl zcela jinou vizi.

Pokud nebudou Sangheili zcela vyhlazeni, jednoho vzdáleného dne by mohli…

A co se týče Sangheiliho jménem Ussa…

Pokud nebyl Ussa zabit, jednoho dne se znovu setkáme.

Cítím to.

Část první

Místo, kde se ukryjeme

Kapitola 1

Bitevní klíčová loď

Konferenční paluba

851 před naším letopočtem

Věk usmíření

Navzdory jeho současnému postavení Ministra bezpečnosti relikvií velkolorda Mkena ‘Scre’ah’bena – Proroka niterného přesvědčení – předchůdcovská Síň rozhodnutí trochu děsila. Tady, u dlouhého a širokého průsvitného stolu, údajně na palubě bitevní lodi zasedali ti, které měl uctívat. San‘Shyuumové používali vlastní křesla, ale zbytek místnosti zůstal tak, jak ji Předchůdci opustili. Samotný stůl se zdál být vyplněný fraktály, překrývajícími se spirálami, které vytvářely větší tvary – trojrozměrné, dvojrozměrné a znovu trojrozměrné. V místnosti se nenacházelo klasické okno, nahrazovala ho jedna průhledná stěna. Spirální galaxie svítila jasnou modří, místy přerušovanou šarlatovými a fialovými mlhovinami, otáčela se ve své nepopsatelné nesmírnosti, neustále se měnící a chaotická, zdánlivě však navěky sevřená ve stejném tvaru.

Kdo jsou San‘Shyuumové, aby pobývali na tomto plavidle, pomyslel si Mken a nebylo to poprvé. Kdo jsou San’Shyuumové, aby se tu zahnízdili jako hejno rakscrajů s kostěnými křídly, kteří posedávají na liánami obtočených stromech na Janjur Qomu?

A přesto tu byli, plní úřednického přesvědčení o vlastní důležitosti, a čekali na sangheiliskou Komisi.

S Mkenem u stolu seděli Qurlom, san’shyuumský Ministr vzájemného usmíření, a GuJo’n, Ministr přátelského podrobení.

Válka hlavnímu diplomatovi GuJo’novi moc příležitostí k práci neposkytovala, jeho funkce byla donedávna jen čistě teoretická. Nyní si mimoděčně splétal vousy na laloku a viditelně se nadouval přehnanou pýchou nad svým novým postavením. Jeho nová šarlatová róba byla zlatě vyšívaná a ozdobená symbolem zobrazujícím dva prolínající se hvězdné systémy. Mken jeho oblečení považoval za přehnaně okázalé. Mken zavlnil trojprstou rukou v tradičním znamení Začněme, vážení kolegové a GuJo’n mu gesto s domýšlivým akcentem oplatil.

Qurlom, postarší bývalý Hierarcha, byl pragmatičtější a rovnou řekl: „Podpis na Svitku jednoty ani nezaschl a už se nám tu začínají objevovat kritici, pochybovači a rebelové.“ Qurlom bral Velkou pouť velmi vážně, byl skutečným věřícím a nemarnil čas se společenskými rituály, které postrádaly náboženskou podstatu. Do práce se vždy vrhal bez váhání. „S tím se musí něco udělat.“ Qurlom nosil bílou róbu a korunu z pěti platinových hrotů, látku zdobil prostý vzor – sedm protínajících se kruhů tvořících souvislý řetěz, sedm Svatých prstenců.

„Donesly se ke mně zvěsti o takovém pobuřování,“ připustil Mken. „Jsou tu Sangheili, kteří se vzpírají naší nové Smečce. Menší odpor jsme však předpokládali a brzy zmizí, až vykonáme pár exemplárních trestů.“

„Ne!“ Qurlom to slovo zdůraznil zakroucením dlouhého vrásčitého krku. Jeho laloky se vztekle zatřásly, antigravitační křeslo se rozhoupalo. „To kacířství nelze zlehčovat, Proroku niterného přesvědčení!“

„Já bych kacířství nikdy nezlehčoval,“ odvětil klidně Mken.

„Možná ti sangheiliští pochybovači nechápou situaci jako záležitost náboženskou, ale kulturní,“ navrhl opatrně GuJo’n, slova doplnil komplikovaným gestem znamenajícím Nechci vám nijak odporovat.

Qurlom si odfrkl. „Ah, ale vy mi odporujete, GuJo’ne. Není nejmenších pochyb, že jsou to kacíři.“

„Já tomu rozumím tak,“ pověděl mu GuJo’n, „že Sangheili mají výhrady k jakékoli formě podrobení. Spojenectví s těmi, kdo je porazili, odporuje jejich etickému kodexu. Brání se podřízenosti, ale na tu si časem zvyknou.“

„A vy tomu opravdu věříte? Mám dokument naznačující, že jistý Ussa ‘Xellus vůči podrobení svého lidu nemá jen námitky. On proti nám jedná!“

Mken si vzpomněl na solární cykly vzdálenou Planetu rudé modři, kdy býval pouhým velkolordem. Ussa ‘Xellus tehdy z planety unikl a pokračoval v boji, svou charakteristickou mazaností zasáhl do bojů mezi San’Shyuumy a Sangheili i na mnoha dalších planetách.

Když Qurlom pokračoval, jeho hlas zněl jako vrčení. „Dovolte mi citovat, co ten Ussa ‘Xellus hlásá.“ Dotkl se opěrky, vyvolal před křeslem holoobrazovku a začal z ní číst. „Čím skutečně je ta Velká pouť? Říkám vám, že jen další formou podrobení! Opravdu nás Předchůdci povolávají k duchovní přeměně ve stínu nějakých Prstenců? Nebo je to jen san’shyuumská záminka k našemu vyhlazení? V tak špinavém jezeře by se žádný Sangheili koupat neměl!“

„Vskutku velmi rouhačské,“ souhlasil GuJo’n. „Od koho ten text pochází? Nechce z něj někdo profitovat?“

„Znovu napadáte můj úsudek, GuJo’ne,“ vyštěkl Qurlom. „Naznačujete, že ta informace je podvržená.“

„Pouze mne zajímá váš zdroj.“

„I já bych o něm rád věděl víc, Qurlome,“ řekl klidně Mken.

„Můj zdroj je Sangheili,“ odpověděl Qurlom. „Ti, kteří jsou oddaní Svitku jednoty, nechtějí, aby si z nich někdo dělal blázny. V tichosti pro nás sledují všechny odpůrce.“

Mken rukou naznačil, že to schvaluje. „Jste velmi důkladný, Qurlome, a to mě těší.“

„A co s tím tedy uděláme, Proroku niterného přesvědčení?“ Qurlom Mkenův spirituální titul vyslovil s náznakem sarkasmu.

„Ideální by bylo se těch Sangheili zbavit,“ navrhl GuJo’n.

„Ano,“ souhlasil Mken. „Vidím, že Komise právě přistála. Předvoláme je a probereme to s nimi.“

Než Komise dorazila, klíčová loď se ve vesmíru otočila, protože obrovská bitevní loď na svém kurzu na orbitě pomalu rotovala. Jak do místnosti vcházeli Sangheili, Mken mohl za průhlednou stěnou sledovat kostru nové konstrukce, která měla kolem bitevní lodi vytvořit jakousi skořápku. Mobilní hlavní město pokřtěné Nejvyšší dobrota stavěli roboti a dělníci Smečky, všichni dřeli na kamenných základech, před dávnou dobou vyrvaných z jeho domovského světa Janjur Qomu. Silové pole zadržovalo pro dělníky nezbytnou atmosféru a chránilo je před prázdnotou a vesmírným odpadem. Již teď se tu dalo žít, ale později se z lodi stane něco mnohem většího.

Samotná Nejvyšší dobrota se časem stane mezihvězdným plavidlem, stejně jako novým mobilním centrem San’Shyuumů. Prozatím byla jen náčrtem své budoucí podoby, i když už měla svůj polokulovitý tvar a zachytávala světlo hvězd nad postupně se rozrůstajícím městem. Bitevní loď bude brzy vyřazena coby zbraň, jak si žádal Svitek jednoty, a permanentně zasazena do Nejvyšší dobroty. Kdysi bývala nejhrozivější zbraní známé galaxie, ale nyní se z ní stal symbol odzbrojování, přinejmenším mezi členy Smečky.

Ale Smečka samotná o své zuby nepřišla.

Mken se podíval na návštěvníky. Byli to dva sangheiliští velitelé Viyo ‘Griot a Loro ‘Onkiyo, které doprovázeli dva čestní strážci. San’Shyuumové si zvykli nazývat Sangheili jako Elitáře*, zčásti šlo o uznání jejich smyslu pro čest, ale především tím odkazovali na jejich nevídané bojové dovednosti. Elitáři na oplátku San’Shyuumy běžně označovali jako Proroky, přestože tuto pozici oficiálně zaujímalo jen pár z nich.

Čestná stráž vyčkávala v pozadí, hlavy uctivě skloněné. Stáli i členové Komise, kterým nikdo nenabídl místo k sezení, protože to by naznačovalo rovnost se San’Shyuumy. Zůstanou stát jako obyčejní prosebníci. Mken je od sebe téměř nedokázal rozeznat. Oba měli čtvero čelistí podobných kusadlům, které o sebe při mluvení cvakaly, několik řad ostrých zubů, šedou ještěří kůži a hadí oči. Masivní paže a stehna se nadouvaly bojem utuženými svaly a stříbrné hrudní pancíře a přilby mohutnost jejich postav ještě zdůrazňovaly, ale Mken věděl, že mezi svými lidmi platí za diplomaty. Všiml si, že vpravo stojící Viyo je nepatrně vyšší a jeho přilba se třemi hřebeny, které jako by napodobovaly jeho čelisti, je dozdobená modrými ploškami.

Viyo si protáhl čtyřprstou ruku s drápy, jako by hledal zbraň, která tu nebyla, a nejistě se rozhlížel. Mken pochyboval, že by Sangheili před podepsáním Svitku jednoty zaměstnávali skutečné diplomaty, protože dvojici byla její přidělená role viditelně nepříjemná.

Když skončili s formalitami, Mken se zeptal: „Komisaři Viyo, jak jsou na tom vaše jednotky? Už jsou vojáci na cestě?“

Mken doufal, že je translační program v jeho křesle aktualizovaný. Vzorky sangheiliského jazyka většinou pocházely z vyslýchání vězňů a spolupráci předcházelo kruté mučení, což nebyl ten nejlepší způsob, jak se naučit cizí řeč.

„Vojáci již vyrazili,“ odpověděl Viyo. „Na zmíněných lodích je dvojitá posádka a mnoho specialistů. Brzy je budeme moci vysílat před každou san’shyuumskou expedici. Všem artefaktům Předchůdců, které ode dneška objevíme, se dostane řádné ochrany.“

„Přesně tak to má být,“ řekl Mken.

„Musím vás však varovat, abyste o artefaktech Předchůdců nemluvili tak lehkovážně,“ vložil se mezi ně Qurlom. „Ti vaši vojáci, jsou skutečně odhodlaní je bránit? Jsou plně oddaní Velké pouti? Tím si musíme být jistí.“

„Opravdu jsou, ministře!“ vyhrkl Loro ‘Onkiyo s upřímným zápalem nedávného konvertity.

„Velká pouť není jen otázkou vojenské připravenosti,“ poučoval ho povýšeně Qurlom, „přestože i ta je pro ni důležitá. Ve skutečnosti musí být ti, kdož hledají světlo sedmi Prstenců, očištěni uvnitř. Musí být naprosto přesvědčeni o pravdě Proroků a bez váhání ochotní zemřít za naši věc.“

„Tak tomu je, ministře. My všichni jsme připraveni zemřít za Velkou pouť. Sangheili vždy uctívali Předchůdce a nyní konečně víme, jak správně naslouchat jejich slovům a řídit se jimi. Jsme očištěni světlem Prstenců!“

Mkena jako každý den napadlo, zda i on je uvnitř očištěn a věří celým svým srdcem. Byl Prorokem niterného přesvědčení, protože kdysi kázal o vnitřní čistotě, a dnes slyšel ozvěnu svých kázaní v Qurlomovi. Jak však studoval informace získané ze strojů a záznamů Předchůdců, začínal pochybovat, zda je skutečným účelem prstenců Halo masové povznesení na vyšší rovinu existence, ta Velká pouť do ráje předpovídaného Proroky. Prstence skutečně byly spojovány s očistným procesem, ale co přesně bude očištěno a jak?

Nemohlo by se na ně nahlížet jako na obrovské… zbraně?

Ty kacířské myšlenky však utnul v samém zárodku. Rouhačství. Je vskutku ironické, že tě nazývají Prorokem niterného přesvědčení. Měl by sis konečně nějaké najít!

GuJo’n dal mezitím najevo svou spokojenost se záznamy o přesunech vojáků, použil gesto, kterému Sangheili pravděpodobně nerozuměli, a dodal: „Velmi dobře, ale co ty zvěsti o vzbouřencích, které se k nám donesly? Mluvím o tom, co se jmenuje Ussa ‘Xellus. On a jeho následovníci jsou ve zprávách našich agentů zmiňováni velmi často.“

„Ussa ‘Xellus? Ten červ nemá právo nazývat se skutečný Sangheili!“ vybuchl Viyo ‘Griot.

„Což z něj nečiní o nic horšího vojenského stratéga,“ poznamenal Mken. „Takového, kterého není radno podceňovat. To jsem si kdysi dávno na vlastní kůži ověřil na Planetě rudé modři.“

„Je pravdou, že kdysi sloužil Sangheliosu,“ připustil Viyo. „Ale to je minulost. On odmítl Svitek jednoty, tvrdil, že je zahanbující se vzdát. Dokonce i vyjednání míru se San’Shyuumy se podle něj rovná porážce. Když jsme se poprvé doslechli o jeho pobuřování, naléhali jsme na něj, ať změní názor, protože kdysi býval válečníkem jako my. On však odmítl a začal se chovat nepřátelsky. Naše vláda zareagovala… rázně a vyhladila celé panství ‘Xellus. Chtěli zradu utnout přímo u kořenů mohutným bombardováním, ale mnoho jeho lidí přežilo. Domníváme se, že se teď zbaběle schovává někde v pustinách u jižního pólu Sangheliosu, v nepříliš známé oblasti jménem Nwari. Naši agenti se však delší dobu neozvali a je možné, že byli prozrazeni, a proto už po něm pátrají i naši vojáci. Ujišťuji vás, že až ho najdou, počkají na správnou příležitost a zlikvidují ho. To on je zdrojem toho šílenství, a když zmizí, jejich kult se s největší pravděpodobností rozpadne.“

„Kult že se rozpadne?“ podivil se Mken. „To jste nikdy neslyšeli o mučednictví?“

Planeta Creck

Sangheiliská těžební kolonie

851 před naším letopočtem

Věk usmíření

Jejich mise selhala.

Ussa ‘Xellus a jeho družka Sooln odletěli do kolonie Creck, aby tu naverbovali další bojovníky do hnutí odporu. Planeta Creck, pojmenovaná po ‘Creckovi, který ji o generaci dřív objevil, se nacházela v systému Baelion a šlo o šestasedmdesátý, Sangheili prozkoumaný svět. Nyní z ní byla těžební kolonie Smečky. Nad dusivým metanem zahaleným povrchem se jako špičky ledovce zvedalo několik meteory zjizvených kupolí, Sangheili spravovaná kolonie se z větší části nacházela v podzemí. Na druhé straně hor, které se tyčily nad kupolemi, se rozkládalo velké moře z napůl zmrzlého metanu. V matném oceánu toxinů žily jednoduché organismy, například velcí plovoucí červi, kteří se čas od času vynořovali na hladině.

Sangheili si sem však přišli pro minerály a kovy – minerály měly napájet jejich lodě a kovy zakrýt jejich trupy. Zavrtali se hluboko do Crecku a sledovali mamutí krystalické žíly, zatímco dalšími šachtami proudilo magma, které kolonii poskytovalo základní energii.

Ussa a Sooln stoupali výtahem z jedné z těchto žhnoucích elektráren. Strávili tam nějaký čas, cestovali převlečení za inženýry, předstírali kontrolu teplem oslabených stěn a co nejdiskrétněji mluvili se Sangheili otročícími u generátorů. Dezertér z Crecku Ussovi tvrdil, že tu vládne nespokojenost. Kdo by se necítil nedoceněný, když by musel pracovat v geologické elektrárně? Nedalo se v nich efektivně kontrolovat klima a horko bylo nesnesitelné.

Ale Musken, jejich hlavní kontakt, zemřel den před Ussovým příletem, z neznámých důvodů spadl do chvějícího se magmatického kotle, kde okamžitě shořel na popel. Ussa měl po rozhovoru s hlavním kontrolním důstojníkem silné podezření, že nehodu někdo nastražil.

Ussa na Creck málem vůbec neletěl. Bylo to hloupé riziko. Čekal tu však ještě někdo další, kdo Ussu kontaktoval. Sangheili si říkal Quillick, což bylo prastaré slovo ze Sangheliosu znamenající „malý lovec“. Šlo o drobné zvíře, které pro farmáře chytalo savce. Nepochybně šlo o krycí jméno. Quillickova zpráva byla připojená k té Muskenově.

Existuje místo, kde můžeš najít něco, co ti hodně pomůže. Je to planeta, o které nikdo neví. Ale já ji znám. Bojoval jsem po boku tvého strýce Tarjaka pod kamennými stromy.

Co to mohlo znamenat? Šlo o fantazírování nějakého podivína? Ale poznámka o Tarjakovi a kamenných stromech odkazovala na příběh, který mu kdysi velmi neochotně vyprávěl strýc. Agenti Smečky by neměli vědět o Tarjakovi a kolonádě postavené ze kmenů dávno vyhynulých zkamenělých stromů. Proběhla tam malá, ale zuřivá meziklanová bitva, která trvala několik krvavých cyklů.

Zpráva slibovala místo, kde můžeš najít něco, co ti hodně pomůže. Planetu, o které nikdo neví. Ussu to zaujalo natolik, aby riskoval osobní návštěvu kolonie na Crecku.

Právě teď měl jen malou naději, že toho Quilicka najde, protože nevěděl, koho dalšího tu může kontaktovat. Žádný příčetný Sangheili by otevřeně nepřiznal, že se chce připojit k odboji proto Smečce, a jen pár z nich by to připustilo potají. Byl sepsán Svitek jednoty a to se nezmění. Ussa tu větu slyšel tolikrát, že se mu chtělo křičet pokaždé, když mu ji znovu opakovali. A to se nezmění.

Když tu otřepanou větu Ussa své družce říkal, jeho hlas zněl zahořkle: „Svitek jednoty byl sepsán a to se nezmění. Říkají to pořád dokola. K těm Sangheili se někdo dostal před námi.“

„Jak si můžeš být tak jistý?“

„Slyším je, jak neustále opakují to samé prohlášení. Někdo jim to přikázal. A každý Sangheili, se kterým jsem mluvil, se tvářil sklíčeně. Oni vědí, že jsou bezectní zbabělci.“

Sooln zamyšleně zacvakala jedním kusadlem. „Co jiného můžou dělat? Nezůstal tu žádný jasný nepřítel Sangheliosu, se kterým by mohli bojovat. Kdyby ano, nacházeli bychom se právě uprostřed bitvy. Je to však Rada městských států, samotný Sanghelios, kdo je ohrožuje. Ale oni i tak vědí, že San’Shyuumům se podřídit nesmíme.“

„A Musken byl náš kontakt, přes který jsme měli najít Quillicka. Naše cesta sem možná bude jen obrovskou ztrátou času.“

Výtah ještě chvíli hučel, rychle se ochlazoval, jak opouštěli zónu aktivního vulkanismu. Ussa se zamilovaně podíval na svou družku. Byla silná, na ženu možná trochu příliš svéhlavá a troufalá, ale také něžná a křehká… nebo to tak Ussovi přinejmenším připadalo. Věděl, že její mysl je rychlejší a analytičtější než jeho, měla nadání pro vědu, které on postrádal. „Sooln, možná tak o Svitku jednoty mluvíš jen proto, abys mě potěšila. Možná bys raději přijala Smečku, abychom mohli žít spolu.“

Pobaveně zaklapala čelistmi. „Má víra je stejně pevná jako ta tvá. San’Shyuumům nevěřím. Jejich vize Velké pouti je pouhé fantazírování.“

„Neměl jsem tě sem brát. Myslíš, že nás odhalili? Smrt našeho kontaktu mě znepokojuje.“

„Nevšimla jsem si, že by nás sledovaly nějaké drony. Neviděla jsem žádné špicly, co by se plížili stíny. Včera tu byl jeden starší Sangheili, ale ani na nás nepromluvil.“

„Jaký starý Sangheili?“

„Ty sis ho nevšiml? Sledoval nás od dolů ke kosmodromu. Byl tak pomalý, strhaný a zjizvený, že s námi nedokázal udržet krok. Myslela jsem, že se k nám chce přidat, ale když jsem se později ohlédla, byl pryč. Na agenta Smečky vypadal příliš nemohoucně.“

Ussa tiše zabručel. „To se brzy dozvíme, když –“

Věta zůstala nedokončená, protože dorazili do obytného patra kolonie. Dveře výtahu se otevřely do tmavé ulice mezi nízkými účelnými stavbami. Ussa zamířil rovnou na kosmodrom, kde čekala jejich loď. Dával si pozor, aby příliš nespěchali, když míjeli dva ostražitě se tvářící strážce, přestože po ničem netoužil víc než dát se do běhu. Myslel na Ernicku Jizvitele, jestli se mu v jeskyních na Sangheliosu daří udržet pořádek. Smečka je mohla najít a dobýt, ale Ernicka by mu jistě poslal zprávu, pokud by je napadli.

Také by ho zajímalo, zda je tady pro něj a Sooln stále bezpečno. Svou družku s sebou vzal, protože měla přístup k inženýrským dokumentům, dokázala pro ně vytvořit vhodnou krycí identitu a znala správnou terminologii používanou v dolech a elektrárnách. Ale nemohlo být jejich krytí prozrazeno? Klidně ji mohl přivést na smrt.

Náměstí přešli bez jediného incidentu. Prodrali se davem nevrlých a zaprášených sangheiliských horníků, kteří se vraceli ze směny, a proběhli mezi dvěmi rafinériemi ke kosmodromu. Mladý Sangheili se na ně z obrazovky ani pořádně nepodíval, když je pouštěl přes bránu k jejich vesmírné lodi.

Čepel klanu, modročervená loď tvaru šipky a dostatečně velká pro několik pasažérů, byla natankovaná a připravená k odletu. Ussa ‘Xellus si to na dálku potvrdil přes svůj náramek. Když však přišel k průlezu, všiml si, jak někdo vystupuje ze stínů.

Byl to starý Sangheili v záplatované uniformě zástupce velitele. V čelistech mu chyběla většina zubů a místo jednoho oka měl starou jizvu.

„To ty jsi nás včera sledoval!“ poznala ho Sooln.

Ussa sáhl po zbrani, ale pak uviděl, že starý válečník zvedá ruce. Levá dlaň chyběla.

„Nestřílej na mě, bratře, dokud si se mnou alespoň nepromluvíš,“ zachraptěl. „Jsem neozbrojen.“

Proti němu vypadá Ernicka jako mladík, pomyslel si Ussa.

„Kdo jsi, starý válečníku?“

„Jmenuji se ‘Crecka,“ odpověděl prostě starý Sangheili.

Ussa si odfrkl. „Nesmysl.“

„Jsem to já. Možná mne znáš i pod jiným jménem – Quillick.“

„Ty jsi Quillick?“

„Ano a potřebuji si s tebou promluvit o samotě. Uvnitř.“

„A jak můžeme vědět, že nejsi jen mazaný starý zabiják?“

„Kdyby tady znali vaši pravou identitu, dávno by vás zatkli a neposílali by zabijáky. Jsi příliš důležitý, aby tě jednoduše zabili, Usso ’Xelle. Prosím, prohledej mě kvůli zbraním a pak mi dovol vstoupit na tvoji loď, abych ti mohl povědět, proč jsem tady.“

Ussa zabručel. Když však starce prohledal kvůli ukrytým zbraním, žádné nenašel. Navíc v něm Sangheili z nevysvětlitelného důvodu vzbuzoval důvěru. „Pojď dovnitř, když musíš, ale my za chvíli opouštíme planetu. Získat povolení k odletu dlouho nepotrvá. Nemůžu ti věnovat příliš moc času.“

Trojice se rychle přesunula na malý můstek, kde se Ussa posadil na místo pilota, zatímco Sooln vedle něj prováděla systémovou kontrolu. Ussa sedadlo natočil ke starému válečníkovi, který zůstal stát za kontrolním panelem, zmrzačenou ruku založenou na hrudi.

„Mluv rychle,“ vyzval ho Ussa. Ruku držel u zbraně.

„Své jméno už jsem řekl. Čekali jsme na vás, já a Musken. Nebyl jsem si jistý, jestli vás nesledují. Proto jsem váhal s vaším oslovením.“

„Mluv teď. Jsme sami.“

Starý válečník si zamyšleně promnul zjizvený oční důlek. „Před mnoha lety jsem jako jediný přežil na palubě přepadené lodi. Nikdy jsme nezjistili, jaká rasa na nás zaútočila. Nemluvili civilizovaným jazykem. Došlo k tomu na druhé straně galaxie v systému Otrávených obrů. Podařilo se mi uniknout, pilotoval jsem loď vesmírným proudem do jiné soustavy. Vybral jsem ji prakticky naslepo, byla ta nejvzdálenější, kam jsem se mohl dostat. Tam jsem nalezl něco neskutečného – planetu ze slitiny, jakou jsem nikdy neviděl.“

„Myslíš tím nějakou vesmírnou stanici.“

„Ne. Malou planetu úplně obalenou kovem. Nikdy jsem o ničem podobném neslyšel. Byl to tak obrovský artefakt, že jsem tomu nemohl uvěřit.“

„Ani mně se tomu nechce věřit.“

„O tom nepochybuji,“ uchechtl ‘Crecka. „Musel jsem to vidět na vlastní oči. Přistál jsem na vnějším trupu u místa, které vypadalo jako vstupní bod, a našel jsem tam přechodovou komoru. Sestoupil jsem pod kovovou vrstvu a na nižší palubě mě přivítal létající stroj. Byla to umělá inteligence vytvořená Prastarými. Sama sebe označovala jako jeden z ‚modelů Přízeň‘. Vytvořili ji samotní Předchůdci! Nějakým skenovacím zařízením prostudovala záznamy v počítači mé lodi. Hádám, že právě díky tomu uměla mluvit mým jazykem. Pověděla mi pár věcí, ale na některé otázky mi neodpověděla. Prozradila mi i své jméno – Přetrvávající přízeň. Nechali ji tam, aby dohlížela na planetu – štítový svět, tak tomu místu říkala – dokud se nevrátí její tvůrci. Ona však přestala věřit, že k tomu někdy dojde. Dala mi jasně najevo, že bych měl zůstat, poskytnout jí informace o Sangheili a uvolit se ke svému prostudování. Ale já unikl. Bylo to trochu zmatené, hodně jejích systémů nefungovalo, proto nebyl útěk příliš obtížný. Skočil jsem do vesmírného proudu a skončil tady, nedaleko dnešního Crecku. Skenování tu odhalilo cenné minerály, proto jsem planetu nahlásil… ale tu druhou ne. Ta byla plná relikvií, pozůstatků po Prastarých. Po Předchůdcích. Bál jsem se, že by Přetrvávající přízeň zabila každého, koho bych tam poslal. Právě tím mi hrozila, pokud se pokusím o útěk…“

„A ty jsi to místo doteď držel v tajnosti, i když tam bylo tolik relikvií?“

„Ano. Já jsem voják, ne vědec. Bojoval jsem v šestnácti velkých Klanových válkách na Sangheliosu. O oko jsem přišel, když jsem bojoval po boku tvého strýce pod kamennými stromy!“

Ussa pokýval hlavou. „Zmínil se o někom, komu říkali Quillick, protože pro ně nacházel nepřátele, když se stejně jako quillick plížil ve stínech.“

„To jsem byl já! Nebylo to však přátelství s tvým strýcem, co mě sem přivedlo. Vím o tvém boji a je to i můj boj! Ten svět by mohl být útočištěm a zbrojnicí tvých lidí – našich lidí! Daleko od Smečky.“

Ussa se nad tím zamyslel. Pokud tomu starému válečníkovi, který bojoval po boku jeho strýce, může věřit, pak mu možná právě nabídl klíč ke skutečnému posílení povstání proti Smečce. Znovu ho napadlo, že by mohlo jít o trik nebo past, ale proč by to tak přeháněli? Starý ‘Crecka měl pravdu, bylo by mnohem snazší ho hned zatknout. A jen pár Sangheili znalo příběh o Quillickovi a kamenných stromech.

Ussova srdce bušila vzrušením z možností, které mu nabízela jeho představivost. Ale past to být mohla a ‘Crecka to vůbec nemusel vědět. Smečka už mohla o planetoidu vědět.

„Vzpomeň si, někomu jsi o té kovové planetě povědět musel. Někomu… někde.“

„Ne! Bál jsem se, že mě popraví, když jim povím, co jsem viděl. Co jsem se na tom štítovém světě dozvěděl… ah, mohli mě odsoudit k smrti jen za to, že jsem na ten planetoid vstoupil a mluvil s tím strojem, protože to se tenkrát považovalo za kacířství. To není čestná smrt. Ale když jste včera navštívili doly, mluvil jsem se svým synovcem, který tam dělá inženýra. Zaslechl vás, jak kážete proti Smečce. O Ussa ‘Xellovi a jeho družce už jsem něco slyšel a vy jste odpovídali popisu. Proto jsem vám přišel nabídnout pomoc, protože se chci vrátit na ten štítový svět a věřím, že nabídne útočiště i tobě a tvým následovníkům. Ty a já… my smýšlíme stejně. San‘Shyuumům se nikdy nevzdáme.“

Starý válečník se rozkašlal, ústa si zakrýval pahýlem ruky. Ussa znovu tiše přemítal o jeho slovech. Nemohl být ‘Crecka jen senilní, poznamenaný válkou a trpící představami? Ale starý Sangheili působil spolehlivě, stejně jako v Qikostu vykovaný meč. A skutečně bojoval po boku jeho strýce. Ussa si nemohl pomoci a jeho příběhu věřil, jakkoli fantasticky zněl.

„Svět, který je jednou obrovskou relikvií Předchůdců, nesmí padnout do spárů Smečky,“ řekla Sooln. „Usso, musíme si alespoň ověřit, jestli je skutečný. Co můžeme ztratit? On má pravdu, tohle by mohla být naše šance! Jen pomysli, jaký to místo může mít potenciál!“

„Věříš, že je skutečné?“

„To si musíme ověřit my sami. Musíme tomu dát šanci. Máme tak málo možností…“

Ussa obešel můstek, než se konečně rozhodl. „Je obtížné představit si agenty Sangheliosu, jak se spoléhají na takový příběh.“ Otočil se ke ‘Creckovi. „Můžeš mě okamžitě zavést k tomu kovem pokrytému světu?“

„Mám galaktické koordináty. Můžeme hned vyrazit. Asi to bude má poslední cesta. Umírám, jak jste si jistě všimli, ale chtěl bych ještě naposledy vidět ten zázrak a pomoct tvojí věci. Ty máš pravdu a Smečka se mýlí. Je to prosté.“

Jejich krytí obstálo, dostali povolení k odletu. Během chvilky byli na orbitě, kde si vypálili cestu do vesmírného proudu, která vypadala jako zářící rána v časoprostoru.

Vlétli do vesmírného proudu, kde čas ztrácel svůj význam a nabízel jim příležitost k jídlu, odpočinku a poslouchání ‘Creckových historek z Klanových válek na Sangheliosu. Ussova důvěra ve starce pomalu sílila.

Mise však stále mohla skončit neúspěchem. Nepodařilo se mu naverbovat žádné nové rekruty, pokud by za něj nepovažoval starého „Quillicka“.

Tahle cesta klidně mohla být jen zoufalým výstřelem do tmy vesmíru.

Nezmapovaný svět

851 před naším letopočtem

Věk usmíření

Byli na oběžné dráze kolem něčeho mimořádného.

Ussa vyčkával, jeho prsty se vznášely nad ovládáním, jak byl připraven okamžitě zahájit vysokorychlostní úhybné manévry. Napůl očekával nějaká obranná opatření, kdy na ně kolosální sféra ze stříbřité slitiny začne střílet. Uvnitř štítového světa, jak ho nazval ‘Crecka, sice zaznamenávali pravidelnou signaturu energetického pulzu, k žádnému útoku však nedošlo.

„Dovolte mi, abych vám ukázal přechodovou komoru,“ pověděl jim ‘Crecka. „Je na opačné straně a o žádné další nevím.“

Zrychlili na rychlejší orbitu a zamířili na udané souřadnice. Opatrně ve spirále sestoupili dolů. Ussa celou dobu čekal, jestli to není past, byl však příliš vzrušený a lapený pocitem neúprosné osudovosti, aby se teď vrátil.

Vynořovala se před ním kovová kůže planety, v řídké mlze pseudoatmosféry se objevovaly detaily jako sváry a podivně tvarované antény, které svou konstrukcí připomínaly staré artefakty Předchůdců.

Ussa ‘Xellus se zachvěl, když se Čepel klanu přiblížila k obdélníkovému útvaru, téměř utopenému ve vlnitém povrchu, který ‘Crecka označil jako přechodovou komoru. Ussa pocítil náznak pověrčivého strachu, když plavidlo do obdélníku usedlo. Jeho obrysy se zvedly, kolem plavidla rostly stěny, které nad ním o chvíli později vytvořily strop. Lodní přístroje hlásily tlak a dýchatelný vzduch, po nebezpečných mikroorganismech ani stopa.

„Pojďme,“ vyzval je ‘Crecka, vypadal téměř nadšeně. „Vezměte si zbraně, umělá inteligence nemusí být ráda, že mě vidí. Údajně je umí ovlivnit, ale mohla blafovat.“

„Pokud ještě funguje,“ pochybovala Sooln.

„Jsem sice starý, ale tak dlouhá doba to není,“ řekl ‘Crecka. „Nebyl jsem zrovna mladík, když jsem tohle místo našel. Je to tu neuvěřitelně prastaré. Však uvidíte. Kolikrát jsem si jen přál, abych se sem mohl vrátit. Nepřipadalo mi však jako dobrý nápad vracet se sám a doteď jsem nikomu nevěřil. A také to nebylo třeba. Ale tvoje hnutí to potřebuje.“

„Moudrost je plodem stáří,“ citoval Ussa sangheiliské úsloví, když krátce položil dlaň na rameno starého válečníka.

Ussa a Sooln si vzali plazmové pušky, ‘Crecka si od Ussy půjčil pistoli. Společně vystoupili z lodi a sešli po rampě na podlahu, která byla víc než jen pouhým kovem.

Otevřely se dveře, zvaly je dovnitř. Prošli skrz a pokračovali dál pomalu se svažujícími chodbami, dokud nenarazili na plošinu nabízející dechberoucí výhled – ve skořápce uzavřený svět. Připomínal terária, ve kterých vědci na Sangheliosu chovali malá zvířata. Toto „terárium“ však mělo nepředstavitelně obrovské rozměry, vešel se do něj celý planetoid. Z šachet v zemi pod nimi vycházelo jasné světlo a odráželo se od panelů na obrácených stavbách na vypouklém umělém stropu, budovy připomínaly shluky stalaktitů.

Skalnatý pozůstatek starého planetoidu pokrývala zeleň a leskly se na něm potoky a vodopády. Narůžovělou, na vzdáleném obzoru houstnoucí mlhou prolétala okřídlená stvoření, Ussa je nedokázal pořádně rozeznat. Kolem se prohnal automatický transportér, nějaký létající vagon s hromadou strojních dílů. Proletěl kolem a zmizel.

Vzduch byl cítit exotickými květy, vodou a minerály a umělý vítr sem přinášel i pach ozónu.

Ussa a Sooln se lekli, když se plošina, na které stáli, náhle odpojila a začala pomalu klesat. Přistáli v oblasti, která na zahradu vypadala příliš chaoticky, zároveň však byla příliš upravená, aby šlo o divočinu. Ussa šel k nedaleké bystřině. V dokonale průzračné vodě nebyly žádné řasy, ale něco tam rychle proplavalo a zmizelo.

„Tohle místo je tak nedotčené,“ zašeptala bázlivě Sooln.

„Ano,“ souhlasil ‘Crecka. „Stroj Přízeň mi říkal, že to tu stejně vypadá celá milénia. Nazýval to ekologickou úrovní. Vybudovali ji jako poslední. Mohli bychom tu bezpečně žít, tvoji lidé by tu mohli žít.“

Přelétl nad nimi stín. Když k němu Ussa vzhlédl, zaslechl melodický mužský hlas hovořící jazykem Sangheili.

„Vítám vás na Štítovém světě 0673. Jmenuji se Přetrvávající přízeň.“

Vzduchem plul přibližně hexagonální stroj, v jehož přední části se leskly tři čočky. Pohupoval se, zatímco si je prohlížel. Byl velký jako sangheiliský hrudník, místy ho pokrývala složitá síť drobných výstupků, jinde byl elegantně hladký.

„Já se jmenuji Ussa ‘Xellus.“ Neviděl důvod, proč by se měl držet svého krycího jména. „A tohle je má družka Sooln. Myslím, že ‘Crecku už znáš.“

„Ano. Mohl jsem ho tenkrát zastavil, ale obávám se, že mne zpomalila jistá existenciální únava a touha po společnosti. Má původní podstata, mé základní naprogramování, už je zamlžená věky a do jisté míry si uvědomuji, že v současnosti by stejně byla irelevantní. Vidím, že jste geneticky spřízněni s jednou z ras, kterou znovu vytvořil Knihovník, pročež nevidím důvod, proč bych vám neměl povolit vstup. Zásadnější rozhodnutí učiním, až mne seznámíte se svými záměry.“

Sanghelios

Jižní Nwari

851 před naším letopočtem

Věk usmíření

Tersa ’Gunok byl mladý a silný, postrádal však muskulaturu dospělého Sangheiliho. Měl potíže udržet s Ernickou Jizvitelem krok, ale i tak byl nadšený, že může velkému válečníkovi pomáhat.

Z náklaďáku nosili bedny se sušeným jídlem do lodi usazené na skalnatém dně vulkanického kráteru. Vířil tu sníh, který mrazivé větry jižního pólu Sangheliosu čas od času navanuly přes okraje kaldery.

Tersu z ledového vzduchu bolely plíce, klouby měl spálené mrazem. Ale i tak spěchal za Ernickou a do lodi, aby mohl do výtahu hrdě nastoupit spolu s Jizvitelem. Ernicka obvykle býval zamlklý, vyzařoval z něj však respekt ke každému, kdo odváděl svou práci. Konec konců byli všichni spojení přísahou Konečného rozhodnutí: Jsme připravení bojovat po boku Ussy ’Xella proti Smečce. Je to pro nás čest a čest je pro nás vším.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zlomený kruh.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.