Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy:
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Joshua Dalzelle v nakladatelství

ČERNÁ FLOTILA

Válečná loď

Volání do zbraně

Protiúder

EXPANZE

Nové hranice

Železo a krev

Torpédoborec

Copyright © 2017 Joshua Dalzelle

Translation © Jakub Mařík

Cover © Christian Kallias

ISBN 978-80-7594-446-7 ePub

ISBN 978-80-7594-447-4 mobi

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

www.instagram.com/fantom.print

#fantomprint

@fantom.print

PROLOG

„Zásobovací loď dorazila dřív.“

„Pokud to vůbec je loď z logistické nebo obchodní flotily. Klidně by to mohl být nějaký idiot z velení na další překvapivé inspekci, která nás zpomalí o další měsíc.“

„Zvláštní přístup od kapitána Hvězdné flotily.“

„Má hodnost je pouze formální, pane Seiferte,“ řekla kapitán Ella Marcumová. „Nejsem flotilní důstojník o nic víc než vy.“

„Samozřejmě,“ odvětil souhlasně Seifert, přestože jeho tón naznačoval opak. Ella to nechala být. Její příjmení jí sice otevřelo spoustu dveří, ale zároveň bylo velkou přítěží. Lidé automaticky předpokládali, že když je její otec náčelník štábu CENTCOMu, musí i ona být nemyslícím fanatickým patriotem. Ve skutečnosti ji zajímal jen její výzkum, a když se ho Jednotná terranská federace rozhodla sponzorovat, přijala místo ve Výzkumném a inženýrském oddělení flotily. Možná vypadala jako pokrytec, ale s tím si bude dělat starosti, až dosáhne svého cíle.

Její otec byl vymírajícím druhem. Staletí míru byla zničena kvůli idiotům jak on a ten omezený zemšťácký kapitán, kteří nejdřív stříleli a teprve potom se ptali. Současný konflikt s novým mimozemským druhem se pravděpodobné ukáže být dalším tragickým nedorozuměním… ale možná z něj vzejde něco pozitivního. Možná vládě konečně dojde, že flotila potřebuje přísnější pohled.

Fágská válka, konflikt s Daršiky, odštěpení Východní hvězdné aliance… Ella si byla jistá, že všem těm incidentům by se dalo zabránit, kdyby v té době byli na klíčových pozicích klidnější a racionálnější lidé. S jistotou věděla, že Jackson Wolfe na fágskou loď vypálil jako první a udělal to dřív, než se mohl někdo kvalifikovaný pokusit navázat kontakt. Celesta Wrightová a Ellin otec je zatáhli do války mezi Daršiky a Ušiny, aniž by plně chápali jejich vztahy. Zbytečné ztráty způsobené přehnaně agresivními důstojníky byly prostě nepřijatelné.

„Nereagují na standardní dotaz komunikačním laserem,“ řekl Seifert. „Mám přepnout na RF komunikaci?“

„Zachovejte komunikační klid,“ rozhodla po chvíli Ella. „Příletový vektor znají a brzy budou v dosahu vizuálních dokovacích majáků.“

„Kapitáne, protokol vyžaduje, abychom potvrdili identitu každého plavidla dřív, než mu dovolíme zakotvit.“

„Ušetřete mě poučování o únavných a paranoidních protokolech flotily, pane Seiferte,“ povzdechla si Ella. Proto službu na můstku tak nesnášela. Seifert byl vcelku milý a nadšený mladík a na stanici plné obtloustlých akademiků středního věku byl i užitečný, ale ten chudák byl zároveň otrokem předpisů.

„Existence této stanice je přísně tajná, natož aby někdo znal její přesnou polohu. Pokud loď letí přímo k nám, je logické předpokládat, že má oprávnění tu být. Budeme se řídit protokolem a udržovat rádiový klid, dokud se víc nepřiblíží. Pak znovu zkusíme komunikační laser a pokusíme se typ plavidla určit vizuálně.“

„Rozkaz, madam,“ potvrdil Seifert a nervózně se při tom ošil.

Feynmanova výzkumná stanice se v neobývané soustavě na heliocentrické orbitě nacházela téměř třicet let. Měli posouvat hranice lidských znalostí o manipulaci gravitace. Většina terranských technologií byla založena na nalezených nebo zajištěných mimozemských artefaktech, přinejmenším ty nejvýznamnější jako nadsvětelný pohon, a donedávna šlo o stagnující vědecký obor. Došlo k menším vylepšením, kdy byly vyvinuty výkonnější reaktory a efektivnější generátory gravitačních polí, ale do Fágské války nedošlo k žádnému významnějšímu průlomu.

Po setkání s Vruahny a zjištění, jak mistrovsky ovládají gravimetrické síly, do stanice náhle začaly proudit zdroje a peníze. Výzkumníci z Feynmana společnosti Cujo v tichosti poskytli data a praktické inženýrství nezbytné k implementaci prvního nereaktivního pohonu, který pak v Cujo zdokonalili a nainstalovali na celou novou generaci terranských vesmírných lodí.

Vědci se na Feynmanově stanici od té doby soustředili na vruahnskou zbraň – přenosnou gravitační bombu, i když to pojmenování bylo ve všech ohledech špatné. Flotila se stala posedlou municí, která by účinně neutralizovala fágský nereaktivní pohon a nechala Fágy na pospas terranským střelám. Základní principy vědci chápali, ale neměli dostatečně silný energetický zdroj, který by střelu napájel poté, co se odpojí od lodní elektrárny.

„Termální signatura je divná,“ zamračil se Seifert. „Neodpovídá žádné známé lodní třídě. Doporučuji přejít na obranný stav bravo, madam.“

„Myslím, že to trochu přeháníte, poručíku.“ Ella hodnost záměrně zdůraznila, jako by mělo jít o urážku. „Uklidněte se a dejte jim čas, aby –“

Zbytek Ellina kárání přehlušily kvílející sirény. Tenhle poplach znala z cvičení, která ze srdce nenáviděla, a nečekala, že ho někdy zažije ve skutečnosti. Sirény a blikající červená světla mohly znamenat jen jedinou věc – bezprostřední hrozbu útoku.

„To je VHA?“ zakřičela.

„Ne!“ Seifert nad svou konzolí ztuhl hrůzou. „Podle počítače signatura odpovídá daršickému křižníku!“

„To není možné,“ vydechla Ella. „Nikdo neví, že tu jsme.“

Než jí mohl Seifert odpovědět, sirény náhle utichly a světla začala poblikávat. Na všech terminálech se objevila varování o ztrátě hlavní energie a pak stav záložních systémů, když konečně naběhly. Ella cítila, jak po přechodu na nouzové energetické zdroje zeslábla umělá gravitace a terminály zodpovědné za obranu stanice zhasly úplně.

„Co se děje?“ zeptala se, když se zatřásla paluba a trupem zazněla hlasitá rána.

„Další loď, o které jsme nevěděli, se napojila na dokovací rameno,“ odpověděl Seifert. „Naloďují se na stanici.“

„Rychle!“ zasyčela Ella. „Vypusťte dron!“

„Jen vy můžete –“

„Jistě.“ Ella sundala klíč, který během hlídky na můstku nosila na krku. Přeběhla k malému kontrolnímu panelu poblíž dveří a zvedla ochrannou krytku. Ruce se jí třásly tak moc, že na zasunutí klíče potřebovala několik pokusů. Jakmile s ním otočila, na dalším panelu zčervenalo tlačítko a bíle se tam rozblikal nápis VYPUSTIT. Ella do něj udeřila pěstí a oddechla si úlevou, když uslyšela, jak dron vyletěl ze svého hangáru, který se nacházel na palubě nad můstkem. Dron obsahoval v reálném čase aktualizované zálohy výzkumných dat a archivní záznamy vnitrostaniční komunikace a telemetrie. Poletí přímo na velitelství CENTCOMu v soustavě DeLonges.

Ella klíčem otočila na druhou stranu a chopila se kabelového mikrofonu staničního rozhlasu. „Mluví kapitán Ella Marcumová. Na stanici se nalodily nepřátelské jednotky. Odemykám zbrojnice na všech palubách. Braňte se, jak nejlépe dokážete.“

„Madam, neměli bychom se přesunout do záchranných modulů?“ zeptal se Seifert, když odhodila mikrofon na konzoli.

„Není kam utíkat, poručíku. Vezměte si zbraň a připravte se.“

KAPITOLA 1

„Pozor!“

Halou se rozlehl zvuk stovek pat sražených k sobě.

„Starší kapitán Celesta Wrightová je s okamžitou účinností povýšena do hodnosti kontradmirála. Její nesobecké odhodlání a oběti Hvězdné flotile, Jednotné terranské federaci i celému lidstvu jsou dobře zdokumentovány. Během Fágské války projevila nebývalé hrdinství a její rozhodné akce během Bitvy o Juwel zajistily, že planeta nebyla dobyta Daršiky. Kontradmirál Wrightová se s okamžitou platností ujme funkce operačního velitele Sedmé flotily. Pohov.“

Následovalo šustění uniforem, jak všichni v nákladovém prostoru přešli z pozoru do pohovu, většina zaujala uvolněný nástupní postoj. Ceremoniál proběhl podle Celestina přání. Zúčastnili se ho jen lidé, se kterými momentálně sloužila, a obešel se bez zbytečné pompy, kterou na většině společenských akcí flotily tak nesnášela.

„Kontradmirále?“

„Děkuji, admirále Pitte.“ Mikrofon ukrytý pod límcem košile její černé uniformy slova několikanásobně zesílil. „Budu mluvit stručně, aby nikdo z nás nemusel v tomto studeném skladišti stát déle, než je nezbytně nutné.“

Povinný smích v davu jí poskytl chvíli k urovnání myšlenek.

„Jak stará garda a velitelé z Fágské války odcházejí, budete to vy, kdo bude v těchto nejistých časech utvářet budoucnost Hvězdné flotily. Nacházíme se uprostřed velkých politických změn, rozkol mezi enklávami je možná nezvratný a před branami čeká nový nepřítel. Ale ve vší té temnotě se skrývá i světlo. Hvězdná flotila chytila druhý dech a získala nový cíl, což jí v posledních staletích bolestně chybělo. Inovace přicházejí tak rychle, že nová generace vesmírných lodí bude navržena dřív, než tu předchozí uvedou do služby. My vytrváme. Bez ohledu na to, jak vážnou se situace může zdát, věřte svým důstojníkům i sobě navzájem. Jsem vděčná za příležitost pomáhat s pokračující transformací legendární Sedmé – Černé flotily – aby se stala tou nejlepší bojovou skupinou Federace. A teď se vraťte se do práce.“

Kývla na ně a odstoupila od okraje pódia. Nadšený potlesk neutichl ani poté, co z pódia sešla a zamířila ke dveřím. Post operačního velitele Sedmé flotily přijímala velmi neochotně. Ikarus, torpédoborec třídy Starwolf, byl její první velení. Prohlídka v doku však odhalila, že během mnoha bitev utrpěl příliš velká strukturální poškození, aby se mohl vrátit do aktivní služby, a bylo rozhodnuto o jeho vyřazení.

Celesta přirozeně předpokládala, že dostane velení na jiném novějším torpédoborci, nebo že ji dokonce přeloží na nejnovější bitevní lodě, které teprve procházely posledními zatěžkávacími zkouškami. Ale zatímco seděla v poklidu na plošině New Sierra, novém oficiálním velitelství federační flotily, a čekala na konečné rozhodnutí o vyřazení Ikara, velící struktura organizace se obrátila vzhůru nohama.

Prezident Augustus Wellington, jehož zdravotní stav nebyl nejlepší už v době, kdy se úřadu ujímal, před měsícem nečekaně zemřel na infarkt a nástupnická posloupnost v nově vytvořené Federaci byla značně nejasná. Předpokládalo se, že po něm nastoupí nedávno jmenovaný viceprezident Nelson, ale několik koloniálních premiérů vidělo nejasně formulovaný zákon jako příležitost. Podle toho, co Celesta viděla v médiích, Nelson také neztrácel čas a upevňoval svou pozici, dokonce začal pořádat oficiální mítinky.

Wellingtonova smrt byla nečekaná, protože moderní medicína mohla i u někoho s tak bohémským životem zajistit, aby k problémům se srdcem nedošlo. Úřady teorii o cizím zavinění vyloučily, ale na povrchu New Sierry, hlavní planetě Federace, to stále bylo žhavé téma. Zatímco média v hlavním městě rozebírala intriky obklopující smrt předchozího prezidenta, viceprezident Nelson v tichosti využil nouzových pravomocí, které mu svěřovala federační charta, a vyměnil lidi na klíčových pozicích v armádě. Odchod některých důstojníků všechny vyloženě překvapil.

„Stručně a k věci. Nic jiného bych od vás nečekal.“ Celesta se otočila za známým hlasem. O stěnu se tam opíral upravený muž středního věku. Oblečený byl v civilním oblečení, které vypadalo, jako by si ho právě koupil.

„Admirále Marcume,“ kývla na něj.

„Teď už jen Joseph Marcum,“ řekl bývalý náčelník štábu CENTCOMu. „Od dnešních 5:00 jsem oficiálně ve výslužbě. Jsem tu poslední den, abych si vyklidil kancelář a rozloučil se. Máte minutku?“ Když Celesta zaváhala, ve smířlivém gestu zvedl ruce a přistoupil k ní blíž. „Chápu, že jste jedna z těch, které můj vyhazov možná těší. Já se však domnívám, že mám užitečnou radu, kterou bych mohl dát právě povýšenému kontradmirálovi, zvlášť když jste většinu své kariéry strávila jako válečnice a ne politička.“

„Dobře, admirále.“ Celesta ho nemohla oslovovat křestním jménem. Zčásti kvůli respektu k jeho bývalé hodnosti, ale také kvůli důstojníkovi, kterým býval. Její mentor, legendární kapitán Jackson Wolfe, ji považoval za neskutečně naivní, když důvěřuje admirálům. Teď byla jednou z nich a on ne. Zajímalo by ji, jestli se jeho pravidlo teď vztahuje i na ni.

„V mé staré kanceláři si budeme moct promluvit bez toho, aby nás někdo poslouchal,“ řekl Marcum. „A gratuluji, admirále. Přestože jsme se nedávno nepohodli, chci, abyste věděla, že vás považuji za jednoho z nejlepších kapitánů, který kdy pode mnou sloužil… včetně jeho.“

Celesta kvůli té narážce na kapitána Wolfa jen zavrtěla hlavou. Pokud existoval někdo, koho chtěl Marcum vykopnout z flotily dřív, než z ní odejde on, byl to potížista ze Země, který byl dlouhou dobu osinou v jeho zadku.

„Co se teď s tebou stane, když je Wellington mrtvý?“ zeptala se Celesta.

„To je vážně dobrá otázka,“ řekl Pike, zatímco si navlékal tričko a vstával z postele. Kroužili kolem sebe roky, ale ani jeden z nich nebyl ochotný ohrozit svou kariéru vztahem nebo otevřeným přiznáním, co k sobě cítí. Když Celesta uvízla na New Sieře a čekala na rozhodnutí o Ikarovi, Pike se po Wellingtonově smrti potuloval kolem, a tak mohli čas trávit společně. Celesta si musela přiznat, že byla chyba, že to tak dlouho odkládali.

„Stále jsem přidělený do prezidentské kanceláře bez ohledu na to, kdo ten úřad drží,“ pokračoval Pike. „Předpokládám, že mi nabídnou předčasnou penzi, přidělení k prezidentu Nelsonovi, nebo návrat do CIS. Právě teď mají jen pár plně vycvičených agentů, takže poslední možnost je nejpravděpodobnější.“

„Není tu spousta vysoce postavených lidí, kteří jen čekají, až tě budou moct přibít na zeď, když už tě nechrání Wellington?“ zeptala se Celesta, když se natáhla pro standardní flotilní cvičební úbor, který používala místo pyžama.

„Ty jsi vnímala mé stížnosti?“ Pike si přitiskl dlaně na srdce a zamrkal. „To je vážně –“

„Nekaž tuhle chvíli svými řečmi,“ varovala ho Celesta. „A odpověz na otázku.“

„Osoba, která chtěla mou hlavu na talíři nejvíc, nebyl nikdo jiný než flotilní admirál Joseph Marcum,“ řekl Pike. Přehraboval se v malém výklenku, který v Celestině dočasné ubikaci sloužil jako kuchyně. „Možná budeme muset zajít do jídelny, protože tady jsou jen pochybné krekry a nějaká ovocná pasta. To do pokojů pro hosty posílají prošlé zásoby ze záchranných člunů?“

„A když je Marcum v penzi, jseš si jistý, že tu není nikdo další, kdo by si chtěl přes tebe vyrovnat účty s Wellingtonem?“

„Nikdo, kdo by si troufl na agenta,“ řekl Pike. „Ale buďme upřímní. Tuhle práci dělám dlouho a plukovnická penze zní vcelku lákavě.“

Celesta spolkla poznámku, proč chce jít výstřední CIS agent do výslužby, když ještě před rokem tvrdil, že bude pracovat až do smrti, nebo dokud ho nedonutí skončit. Bála se, že by jí mohl odpovědět, že ho k přehodnocení životních priorit přiměl společně strávený čas. Přestože by jí to lichotilo, přinášelo by to i zodpovědnost, u které si nebyla jistá, jestli o ni stojí.

„Jen tu trochu poklidím, obléknu se a můžeme zajít do důstojnické jídelny.“

„Mám se vyplížit a pak tam na tebe náhodou narazit?“ zeptal se vážně Pike.

„Tentokrát ne,“ zavrtěla Celesta hlavou. „Předtím dávala diskrétnost smysl, ale teď už nehrozí, že by v tom někdo viděl konflikt zájmů. Dej mi deset minut, ať se můžu převléknout do civilu.“

„Jillian!“

Jillian Wolfeová se otočila a spatřila svého dávného přítele, kterého neviděla několik let, jak k ní běží chodbou.

„Komandér Michael Barrett,“ usmála se a objala bývalého bratra ve zbrani, se kterým sloužila na Modrém Kabátu, prastarém torpédoborci třídy Raptor, kterému velel tehdy ještě neznámý kapitán Jackson Wolfe. Oba sloužili i na druhé Wolfově lodi, Áreovi, který sehrál významnou roli během Fágské války.

„Teď už jsem kapitán Barrett,“ usmál se na ni. „Oficiálně mě povýšili minulý týden. Přebírám velení na Aludře Star, když kapitána Wolfa poslali na torpédoborec, kam patří. Co na New Sierru přivedlo tebe?“

„Měla jsem prezentaci v náborářské kanceláři CENTCOMu o výcvikových programech, které jsme vyvinuli pro lodě čtvrté generace,“ řekla Jillian. „A taky jsem svou služební cestu zkoordinovala s Celestiným povýšením.“

„Je to divné. Ona není dost stará, aby z ní byl kontradmirál, zatímco tvůj manžel je pořád starší kapitán,“ řekl Barrett, když s ní srovnal krok. „To asi vyznělo špatně.“

„Chápu, jak to myslíš,“ zasmála se Jillian. „Celesta toho má odslouženo hodně a CENTCOM využívá zmatku v civilním velení, aby její povýšení protlačili parlamentem dřív, než někomu dojde, že přeskočila pár tuctů kvalifikovaných důstojníků. A co se týče Jacksona… no, však ho znáš. Na tuhle poslední misi se vydal, aby s ní zakončil Marcumem vynucený návrat do služby, ale na odpočinek se chce vrátit dřív, než bude chtít hvězdu na límečku.“

„Jak se mu daří?“

„To sama nevím,“ pokrčila Jillian rameny. „Vím, že Nemesis závěrečné letové zkoušky zvládla v rekordním čase, ale příští měsíc budou zacvičovat posádku, takže na hovory nebude čas.“

„Pochlubil se, že mi ukradl důstojníka?“ zeptal se Barrett. „Poručíka Idrise Accariho povýšili na komandér-poručíka dřív než všechny v jeho třídě, protože toho měl odslouženo víc než oni. Kapitán Wolfe mi ho sebral, než Ikarus stihl zakotvit. Doufal jsem, že ho dostanu na můstek Aludry Star.“

„Zmínil se o tom.“ Jillian se zastavila před výtahy. „Odlétáš brzy?“

„Ne. Spolupracuju teď s Výzkumným a inženýrským oddělením flotily. Zkoušíme lodě jako Aludra Star používat i k něčemu víc, než jen vypouštění raketoplánů na povrch,“ řekl Barrett. „V podstatě by výsadkové mateřské lodě třídy Vega už neměly být jen nákladní lodě, co jen převážejí personál a materiál na povrch planet.“

„Zajímavé,“ řekla Jillian. „Jestli se tu ještě chvíli zdržíš, mohli bychom zkusit na jednu noc svolat starou posádku Modrého kabátu. Možná včetně agenta Pikea.“

Jillian se natáhla k ovládání výtahu a Barrettovi došlo, že rozhovor skončil.

„Jistě. Zkusím něco zorganizovat.“

Když se otáčel k odchodu, zahlédl v postranní chodbě mladého podporučíka a neubránil se úsměvu. Kdy se z něj stal jeden z těch starých? Sakra, dokonce i Jillian Davisová – Jillian Wolfeová – vedla důležitý výcvikový program CENTCOMu. Z Celesty Wrightové byl zatracený kontradmirál, on seděl v kapitánském křesle vlastní lodě a mladý důstojník, kterého právě viděl, vypadal stěží dost starý, aby byl roční kadet.

Další myšlenka už tak zábavná nebyla. Když byl novopečeným mladším poručíkem a sloužil na Modrém kabátu, vždy nad ním byla spousta důstojníků. I kdyby se bál sebevíc, někde nad ním byl někdo, kdo přesně věděl, co má dělat. Teď veleli oni a on si nepřipadal dost zkušený, aby se mohli stejně spoléhat i na něj. Byla to nepříjemná myšlenka, ale o to víc byl rozhodnutý dělat to správně a vyvarovat se hloupých chyb, kvůli kterým se přicházelo o lidi a lodě.

KAPITOLA 2

„Zatraceně! Zastavte motory! Nechte ji plout!“

„Nulový tah, rozkaz.“

„To je součást problému,“ řekl kapitán Wolfe, zatímco se snažil udržet nervy na uzdě. „Nemesis nemá tah.“

„Ano, pane,“ odpověděl neutrálním tónem kormidelník, ale Jackson si všiml, jak nahrbil ramena. Litoval, že ztratil sebeovládání, ale musel svou posádku z její nevysvětlitelné letargie dostat a to rychle.

„Minuli jste cíl po čtvrté v řadě.“ Jackson se přinutil mluvit klidně, když vstal a uhladil si uniformu. „Cvičné drony nejsou ani z poloviny tak dobré jako lodě, kterým budeme čelit, ale vy je stejně nedokážete zničit, když se příliš přiblíží. Úspěšnost zásahů je osmdesát dva procent. V čem je sakra problém?“

Když mu nikdo neodpověděl, pokračoval: „Pokud chce někdo něco říct, tak ať to řekne. Tahle loď jde za dva měsíce do aktivní služby a naším cílem bude lovit ty nejzákeřnější a nejodolnější cíle, s jakými se flotila kdy střetla. Nerad to opakuji, ale tohle prostě nestačí. Daršické eso nebude jen stát na místě jako ty cvičné drony, které jste nedokázali trefit.“

TFS Nemesis opustila dok před šesti měsíci a zrychlený výcvik posádky byl extrémně náročný. První a druhá hlídka na nové lodi odváděly skvělé výkony, tak se teď zaměřil na náhradníky a absolvoval s nimi několik náročných cvičení s ostrou střelbou, než je všechny vyšlou na misi. Nejprve si myslel, že jsou jen nervózní, když je s nimi na můstku, ale po opakovaných selháních začínal mít podezření, že prostě nejsou dost dobří.

„Navigátore, stojí nám něco v cestě?“

„Ne, pane,“ odpověděl specialista třetí třídy u navigace. „Obloha je čistá, úpravy kurzu nejsou třeba.“

„Všichni si dejte přestávku,“ rozkázal Jackson. „Zajistěte zbraně a zavolejte druhou hlídku. Řekněte svým oddělením, že cvičení skončilo a že si to zopakujeme zítra.“

Osazenstvo můstku tiše opustilo své stanice a se sklíčenými výrazy odcházelo z můstku, na kterém je vystřídala další hlídka. Ani jeden z nich se Jacksonovi nepodíval do očí.

„Mohu si s vámi promluvit v soukromí, kapitáne?“ zeptal se ho tiše komandér-poručík Idris Accari. Na Jacksonovu žádost byl na můstku jako pozorovatel.

Mladý důstojník býval navigačním specialistou na palubě Área, Jacksonovy druhé lodě, a Jackson v něm rozpoznal neopracovaný drahokam, ze kterého by šlo vybrousit výborného důstojníka. Dříve sloužil jako operační důstojník Celesty Wrightové na Ikarovi, a když se Jackson dozvěděl, že loď bude vyřazena z provozu, rychle ho k sobě přetáhl jako taktického důstojníka. Accari sice měl zaslouženou reputaci lodníka, který neudrží ptáka v kalhotách, ale jinak to byl téměř modelový mladý důstojník flotily. Jacksona potěšilo, že ho jeho instinkt nezklamal, když ho doporučil do důstojnického kurzu.

„Tady máme soukromí dost,“ zamítl to Jackson. „O čem se mnou chcete mluvit?“

„Kapitáne, já –“

„Vím, že se cítíte zodpovědný za záložní hlídku, protože jste během jejich výcviku zastával roli velícího důstojníka,“ řekl Jackson. „Nebude to doufám žádná nemístná omluva výkonu, který právě předvedli?“

„Ne zcela, pane.“ Accari před Jacksonovým upřeným pohledem neuhnul. „Myslím si však, že je na místě vysvětlení.“

„Pokračujte.“

„Záložní posádka nikdy neabsolvovala scénáře, kdy bylo vyřazeno tolik automatických systémů,“ řekl Accari. „Tím neomlouvám, jak mizerně si vedli, ale věřím, že byste měl vinit především mě, protože jsem připravil cvičení jen s perfektně fungující lodní avionikou.“

„V tom případě se dnes poučili všichni,“ prohlásil Jackson. „Dopustil jste se kritické chyby. Při přípravě cvičení jste nevzal v úvahu, že když budeme muset nasadit zálohy, je téměř jisté, že loď byla značně poškozena a automatické systémy nebudou plně funkční. Oni se to musí naučit, stejně jako jste se to tím těžším způsobem naučil vy, když jste ještě byl navigátorem. Také musí pochopit, že je nebudu šetřit jako instruktoři v simulátorech na Arkádii. Tohle je chvíle, kdy se zjistí, kdo vydrží a koho je třeba nahradit.“

„Ano, pane,“ přikývl Accari.

„Stále jste za ně zodpovědný, komandér-poručíku. Má rada zní probrat to s nimi co nejdřív a ujistit se, že pochopili, že na můstku je vše otázkou života a smrti. Víte to lépe než většina důstojníku ve flotile. Cvičení ostré střelby za patnáct hodin skončí. Pak dostaneme nové rozkazy, a až se někdo z nich do křesla na můstku posadí příště, můžeme mířit do skutečného boje,“ řekl Jackson a poplácal Accariho po rameni.

Můstek se začal zaplňovat lidmi z druhé hlídky, včetně jeho nového výkonného důstojníka komandéra Chamblisse. Jasper Chambliss pocházel z planety Hermes v enklávě Nová Amerika. Sloužil na Aludře Star, předchozí Jacksonově lodi, a coby mladý poručík velel lehké fregatě, než se přesunul na větší plavidla. Chambliss se během osvobozování Juwelu od Daršiků osvědčil jako velmi schopný důstojník, a proto když požádal o přeložení, Jackson po té příležitosti hned skočil. Chambliss se během prvních fází výcviku dostal na krátký seznam kandidátů na výkonné důstojníky a Jackson se rychle postaral, aby ho poslali na Nemesis.

„Přebírám můstek, kapitáne.“ Chambliss zkontroloval lodní deník a pak ho odsunul z hlavní obrazovky.

„Dobře, komandére,“ řekl Jackson. „Výcvikový program hlídky je ve vaší režii. Pouze simulace. Očekávám, že nás brzy pošlou do aktivní služby a rovnou poletíme na misi.“

„Rozumím, pane,“ potvrdil Chambliss. „Užijte si večer.“

Jackson rychle prošel dveřmi, než na něj Accari mohl vypustit další záplavu vysvětlování. Kdyby to byl jiný důstojník, nazval by to výmluvami, ale Jackson věděl, že Accarimu dělá starosti, že by si mohl udělat špatný názor na mladší důstojníky, které měl na starost. Pokud se z té zkušenosti něco naučili – kromě předpokladu, že jejich velící důstojník je naprostý kretén – nebyl to promarněný čas.

„Do důstojnické jídelny, pane?“

„Ano, seržante Bartone.“ Jackson kývl na svůj mariňácký doprovod. „Dnes večer povečeřím s vaším šéfem.“

„Mohl byste za mě ztratit dobré slovo, pane.“

„Proč bych mu měl lhát, seržante?“ zeptal se Jackson s úsměvem, který mariňák nemohl vidět.

Seržant Willard „Willy“ Barton byl součástí prvního expedičního sboru, který vyslali, aby se postavil daršickým vojákům přistávajícím na Juwelu. Mariňáci přišli o většinu vybavení a kvůli daršické blokádě tam zůstali odříznutí od posil. Teprve když Jackson prorazil záchytnou linii a poslal jim ze své výsadkové mateřské lodě raketoplány s posilami, mohli vyčerpaní mariňáci zvrátit bitvu ve svůj prospěch. Když je všechny vystřídali, Barton a mnoho jeho spolubojovníků z Juwelu požádali o přeřazení k flotile a službu na vesmírné lodi… přesněji řečeno chtěli sloužit pod kapitánem, který jejich zadky vytáhl z ohně.

CENTCOM na podobné žádosti obvykle nebral ohled, ale o umístění mariňáků rozhodovali sami mariňáci. Operacím flotily navíc velel brigádní generál Javier Ortiz, který coby komandér Ortiz sloužil s kapitánem Wolfem na Modrém kabátu a Áreovi. Když se generál doslechl, že větší skupina mariňáků z frontových bojových jednotek žádá o přeložení na vesmírnou loď, ujal se toho osobně a přemožený nostalgií jich většinu potvrdil, tedy za předpokladu, že byli mariňáci dostatečně kvalifikovaní.

Generál Ortiz si důstojníky pečlivě prověřil, protože se stále styděl za neúspěšnou vzpouru na Modrém kabátu, které se zúčastnilo i několik jeho mužů. Byl to i jeden z hlavních důvodů, proč tolik žádostí o přeložení schválil i navzdory protestům velitelů expedičního sboru. Věděl, že když někdo žádá o přeložení jen kvůli naději, že bude sloužit pod určitým velícím důstojníkem, pak bude zmíněnému kapitánu naprosto oddaný a pohlídá mu záda.

Když Jackson vešel do důstojnické jídelny, seržant Barton diskrétně zaujal místo u dveří, postavil se do pohovu a prohlédl si místnost. Mladý mariňák bral svou práci vážně, a přestože Jackson takovou paranoiou obvykle pohrdal a doprovodu by se zbavil hned, jak by vyrazili na misi, CIS už v zařízeních flotily vyhmátla tři infiltrátory z Východní hvězdné aliance. Po náročném výslechu přiznali, že sbírali informace a hledali vhodné cíle. Jackson věděl, že ho VHA démonizuje jako muže, který vyvolal válku s Fágy. Kdyby jeden z jejich operativců zabil kapitána, který vypálil první ránu, pořádně by si tím v politických kruzích staré Asijské unie šplhnul.

„Sedněte si, majore,“ řekl Jackson, když přišel ke stolu majora Lucase Baera, který se hned zvedl a postavil do pozoru. „Na palubě platí trvalý rozkaz, že v jídelně se šaržím úcta nevzdává. Nevidím důvod, proč by kvůli mně měli lidé vyskakovat od jídla.“

„Ano, pane.“ Baer si znovu sedl. „Na lodi flotily sloužím poprvé a na některé věci si teprve zvykám.“

„Každá loď v tomto ohledu funguje jinak, záleží to čistě na kapitánovi,“ poučil ho Jackson. „Takže tohle je váš první let?“

„Ne, pane.“ Baer uctivě odložil příbor, dokud si Jackson nesedl. „Během války jsem absolvoval dva krátké lety s obchodní flotilou, než mě přeložili k pěchotě. Musím říct, že kdybych věděl, jak na válečných lodích vaří, o přeložení bych požádal mnohem dřív.“

„Jedna z výhod důstojníka,“ zasmál se Jackson. „Vaši muži si tak nepochutnávají. Jak pokračuje výcvik?“

„Velmi dobře, pane. Pokud dojde k nalodění, moji mariňáci jsou víc než připravení útočníky odrazit. Snažíme se neplést posádce pod nohy a v kritických oblastech jako strojovna cvičíme pouze v noci, kdy tam probíhá jen monitorování.“

„Výborně,“ odtušil Jackson. „Rád bych, abyste svůj výcvik trochu rozšířil. Chci, aby vaši lidé byli připraveni nalodit se na daršickou loď, pokud to bude nutné.“

„Pane?“ Baer přestal jíst a narovnal se.

„Vím, že to není součástí doktríny, ale máme teď díky Ušinům slušný překladatelský program a spoustu místa, které lze využít jako zadržovací cely,“ vysvětloval Jackson. „Patrně na to nedojde, ale myslím si, že během následující mise zažijeme spoustu poprvé. Naslepo poletovat kolem a doufat, že náhodou narazíme na někoho tak úskočného jako to daršické eso, nezní jako moc dobrý plán. Potřebujeme víc informací, a pokud se naskytne příležitost, jsem připraven obsadit jednu z jejich lodí.“

„Díky z větší části zachovalým vrakům v soustavě DeLonges máme detailní informace o tom, jak jejich lodě vypadají uvnitř,“ zamyslel se Baer. „Ale budeme potřebovat místo, kde bychom mohli cvičit.“

„Nákladový prostor čtyři bude v nejbližší době prázdný,“ navrhl Jackson. „Využijte ho a strojovně řekněte, že jsem vás oprávnil požadovat od nich vše, co potřebujete k vytvoření řádného výcvikového prostoru.“

„Budu potřebovat přechodovou komoru a pak už si vystačíme s naskládanými přepravními kontejnery. Čím víc o tom přemýšlím, tím snazší se to zdá, pane,“ řekl Baer.

„Jak jsem řekl, patrně k tomu nedojde.“ Jackson se pustil do své večeře. „Ale kdyby se nám podařilo zneškodnit jejich křižník, nerad bych tu příležitost zahodil.“

„Hned se do toho dám, kapitáne.“

„Pane, do systému právě vstoupil komunikační dron. P řijí máme paket s oficiálními rozkazy a soukromou zprávu pro vás.“

„Pošlete to na terminál do mé pracovny,“ řekl Jackson. Hlas náhradního komunikačního důstojníka přes interkom nepoznal.

„Ano, pane.“

Za pár sekund ho teminál pípnutím upozornil, že má zadat své údaje, aby mu zpřístupnil tajné informace uložené na zajištěném serveru. Flotila zpřísnila předávání tajných dat, když se jí podařilo odhalit několik agentů VHA zastávajících klíčové funkce v rámci organizace.

Jacksona rmoutilo, že se i uprostřed války s Daršiky musejí obávat sabotáže ze strany jiné lidské frakce, ale nepřekvapovalo ho to. Skutečným překvapením bylo tvrzení CIS, že VHA nebyla ani jednou napadena Daršiky. Vzhledem k tomu, jak provázané byly prostory Federace a VHA, se to statisticky zdálo být téměř nemožné, protože několik zasažených soustav se nacházelo přímo u jejich hranic.

„Kde to sakra je?“ zabručel Jackson, než se propracoval několika vrstvami zabezpečení a konečně se dostal ke složce s novými rozkazy a zprávou označenou jako citlivé informace. Když zjistil, že rozkazy před třemi týdny podepsala kontradmirál Celesta Wrightová, nově ustanovená operační velitelka, ve tváři se mu rozhostil úsměv. Na její úspěchy byl velmi hrdý a rád sledoval, jak se z ní stává lepší důstojník Hvězdné flotily, než jakým kdy byl on. Byla zkušenou bojovnicí a zároveň dávala dobrý příklad mladším důstojníkům, kteří ji následovali. Vzpomínka na příliš mladou výkonnou důstojnici, kterou proti vůli jich obou přinutili nastoupit na můstek Modrého kabátu, ostře kontrastovala s uhlazenou a sebevědomou vlajkovou důstojnicí, kterou byla dnes.

Jeho úsměv však povadl, když zjistil, že ke složce přiložená zpráva je podepsána osobou, která se železnou pravidelností do Jacksonova života přinášela potíže.

„Podělanej Pike,“ zamumlal, než ji otevřel.

„Kapitáne,“ ozval se z reproduktoru Pikeův hlas, když Jackson klikl na soubor. Nedoprovázel ho však záběr na jeho tvář, ale snímek vesmírné stanice. Jackson ji nikdy dřív neviděl. „Tato informace není zcela tajná, ale chtěl jsem ji k vám dostat dřív, než ji profiltrují přes oficiální kanály. Jde o Feynmanovu výzkumnou základnu, nebo spíš co z ní zbylo. Je to výzkumné zařízení v hlubokém vesmíru, které velkou měrou přispělo ke všem našim pokrokům, které jsme učinili při generování a ovládání gravimetrickým polí.

První Prowler na scéně potvrdil, že ji zasáhlo několik daršických plazmových kopí. Pravděpodobně tím chtěli zamaskovat, že se na stanice nejdřív nalodili. Posádka stihla vypustit nouzový komunikační dron s kopiemi všech záznamů a výzkumu, a proto mohla CIS potvrdit, že se ke stanici připlížila daršická loď a napojila se na jednu nákladní přechodovou komoru.“

Záběr stanice nahradily snímky ze staniční kamery, které ve vysokém rozlišení zabíraly loď napojenou na dokovací prstenec. Původ cizího plavidla byl navýsost jasný.

„Jak jste asi poznal, je to naše úskočné eso, se kterým jste se střetl v soustavě Juwel, a navíc prošlo menšími úpravami. Přikládám souřadnice Feynmanovy stanice a detailnější analýzu toho, co tam dělali. Ode mě to nemáte, ale zjistili jsme, že podsvětelný gravimetrický pohon, který používá, je pravděpodobně založen na NPS modulu, který musel Ikarus odhodit v daršickém prostoru. A protože nevíme, jestli posádka stanice stihla vymazat počítače a zničit svůj výzkum, netušíme, co si odtamtud mohli odnést.

Mohlo by vás také zajímat, že Ella Marcumová, dcera nedávno odstoupivšího flotilního admirála Josepha Marcuma, byla jedním z výzkumníků na stanici. Patří mezi pětatřicet lidí, kteří jsou oficiálně považováni za pohřešované, protože se nenašla jejich těla a biologické stopy poblíž přechodové komory, kde došlo k útoku, neobsahovaly jejich DNA.

Existence této stanice je stále pečlivě střeženým tajemstvím, ale s ohledem na rozkazy, které vám právě poslala Celesta, jsem se domníval, že bude lepší, když se o ní dozvíte. Hodně štěstí, kapitáne. Pike konec.“

„Zatraceně,“ zašeptal Jackson, zatímco si prohlížel záběry zmrzačené stanice. Vypadalo to, že daršičtí nájezdníci přesně věděli, co hledají. Cesta zkázy se táhla od dokovacího ramene do hlavní výzkumné sekce. Můstek a obytná sekce zůstaly z větší části ušetřeny, dokud daršické plavidlo stanici neprošpikovalo těmi jejich zatracenými kopími.

Jackson se přinutil odsunout hrozivé snímky stanice stranou, otevřel oficiální rozkazy pro Nemesis a potvrdil jejich přijetí. Pak povolil komunikační sekci, aby jeho potvrzení odeslali komunikačnímu dronu. Ten stále kroužil v soustavě a čekal na odpověď, aby ji mohl předat nejbližší komunikační plošině v soustavě Arkádie. Nové komunikační drony zvládaly víc než jen předprogramované lety mezi plošinami a mohly být vyslány i z lodí nebo do neobydlených soustav, kde přesměrovávaly rádiový provoz.

Jejich rozkazy byly stručné a věcné. TFS Nemesis pod velením kapitána Jacksona Wolfa byla pověřena nalezením a zničením daršického plavidla, kterému CENTCOM přiřadil kódové označení Přízrak. Kapitán Wolfe měl oprávnění použít veškeré dostupné prostředky, aby tohoto cíle dosáhl, což zahrnovalo i převzetí velení nad místními zdroji flotily, pokud to při pronásledování Přízraku bude nezbytně nutné. Nemesis měla na splnění mise devět měsíců.

Na posledním řádku našel rozkaz, na který čekal nejvíc: TFS Nemesis je přijetím této zprávy uvedena do aktivní služby, je považována za válečné plavidlo flotily Jednotné terranské federace a může operovat v rámci charty ozbrojených sil Jednotné terranské federace.

„Vyrážíme na lov,“ pousmál se krutě Jackson. Ani během Fágské války k žádnému nepříteli necítil takovou zášť jako k Přízraku. Teď měl znovu k dispozici torpédoborec a byl připravený na dlouho odkládanou odplatu.

KAPITOLA 3

„Uděláme to rychle,“ řekl Jackson, když vešel do válečného sálu na velitelské palubě a utišil tím všechny nesouvisející hovory. Všichni jeho starší důstojníci a šéfové jednotlivých oddělení už tam seděli a čekali na něj.

„Od 11:45 lodního času je Nemesis v aktivní službě a už jsme dostali naši první misi. Všichni víte, co bude naším úkolem, tak se tím prozatím nebudeme zabývat. Detaily o misi budou rozeslány obvyklými kanály během letu. Až vás vyvolám, chci slyšet prosté připraven nebo nepřipraven, a pak zamíříme ke skokovému bodu. Strojovna?“

„Připraveni.“

„Operační?“

„Připraven.“

„Taktický?“

„Připraven.“

„Navigace a komunikace?“

„Připraveni.“

„Kontrola prostředí?“

„Připraveni.“

„Mariňáci?“

„Připraveni, pane.“

„A na závěr výkonný?“

„Nemesis a její posádka jsou připraveni, kapitáne,“ odpověděl Chambliss.

„Dobře. Míříme ke skokovému bodu Columbiana a naší cílovou destinací bude soustava Cassandra,“ řekl Jackson. „Je to neobydlený systém a jedinou zajímavou věcí tam je bývalá Feynmanova výzkumná stanice, ze které je díky našemu daršickému příteli jen opuštěný vrak. Není pravděpodobné, že by se stále zdržoval v okolí, ale je to začátek a není to daleko. S veškerými obavami a dotazy se nyní obracejte na výkonného nebo operačního důstojníka, ale žádám vás o zdrženlivost, dokud nedostanete specifika mise. Tedy pokud tu není něco, co nesnese odklad?“

Nikdo nepromluvil, ani nezvedl ruku. Posádku tvořili zkušení bojoví veteráni, takže pokud by měl Jackson nějak pojmenovat náladu v sále, byla by to znuděnost, i když ve skupině zahlédl i pár nedočkavých úsměvů.

„První hlídka se okamžitě dostaví na můstek,“ pokračoval. „Ke skokovému bodu chci vyrazit do devadesáti minut. Rozchod.“

„Se vší úctou, kapitáne, mohu se zeptat, proč míříme do soustavy Cassandra?“ zeptal se Chambliss, když všichni ostatní odešli. „Podle informací, které jste mi poslal, útok Daršiků už skončil a my nejsme vybaveni na forenzní vyšetřování, které by nám mohlo poskytnout další cíl.“

„V prvé řadě, komandére, pokud vám můj rozkaz není jasný, nikdy s dotazem neváhejte,“ řekl Jackson. „Chválím vás však za načasování a diskrétnost. Protože se nejedná o pohotovost, je lepší, když posádka nevidí, že máme ohledně našeho plánu neshody.

A máte naprostou pravdu. Neočekávám, že tam něco najdeme, protože Nemesis není na takovou práci vybavená a je nepravděpodobné, že by se tam Přízrak ještě zdržoval. Ale mohl by tam být. Jeho motivace je pro nás stále záhadou a odlehlou výzkumnou stanici mohl napadnout, aby k ní přilákal další terranské lodě. Hlavním důvodem však je, že místo abychom čekali na komunikační dron, budeme v rádiovém dosahu CIS týmů, které vědí, jak se takové místo činu ohledává. Budeme moct jednat okamžitě, místo abychom trčeli v DeLonges nebo Columbianě a čekali na dron.“

„Rozumím, pane,“ přikývl Chambliss zamyšleně hlavou. „A posádka bude během letu zaměstnaná a ve střehu.“

„To je také pravda.“ Jackson výkonného důstojníka poplácal po rameni a zároveň ho nasměroval ke dveřím. Seznamování s novým výkonným důstojníkem byl vždy obezřetný tanec, ale Chamblisse Jackson alespoň znal a respektoval ho. Jeho předchozí výkonný důstojník, komandér Simmons, zůstal na palubě Aludry Star, aby kapitánu Barrettovi pomohl s aklimatizací a udržením kontinuity velení. Takhle už to ve flotile bohužel chodilo. Jakmile se kapitán a jeho výkonný důstojník sladili a nakopali spolu pár zadků, operační oddělení flotily je rozdělilo a poslalo zkušeného důstojníka někam jinam. Jackson byl na prvních misích s novým výkonným důstojníkem vždy opatrný, ale do Jaspera Chamblisse vkládal velké naděje.

Když Jackson vešel na můstek, jeho mariňácký doprovod zůstal stát ve dveřích, zatímco další dva zaujali pozice vedle nich. První hlídka už seděla na svých místech a vzduch hučel aktivitou.

„Navigátore!“

„Kurz a rychlost pro skokový bod Columbiana jsou připraveny, pane,“ odpověděl od navigační stanice loďmistr s prošedivělými vlasy.

„Kormidelnice!“

„Nový kurz zadán a připraven, kapitáne,“ hlásila kormidelnice. „Hlavní pohon připraven. Strojovna dala Nemesis zelenou.“

„Dobře,“ řekl Jackson. „Přejděte na nový kurz, polovičním výkonem vpřed.“

„Poloviční výkon vpřed, rozkaz!“

Nemesis byla první loď v aktivní službě s integrovaným nereaktivním pohonným systémem. Všechny generátory gravimetrických polí byly pohřbeny uvnitř hlavního trupu a Nemesis navíc postrádala masivní magnetoplazmové motory, které používal zbytek lodí ve flotile. Místo nich měla menší a méně výkonné plazmové motory, které se v případě nouze daly vysunout z trupu. Jackson už si na ten systém zvykl, protože strávil čtyři měsíce na TFS Endurance, než se na další dva měsíce přesunul na její sesterskou loď Nemesis.

Některým se přechod na nový pohon příliš nezamlouval a prohlašovali, že kvůli němu jen někde uvíznou, ale po šesti měsících testů, kdy dvě identické lodě tlačily na hranici jejich možností, si byl Jackson jistý, že mu flotila svěřila spolehlivou loď. Také se zdálo, že flotila vzala na vědomí některé kritické připomínky ke třídě Starwolf, protože pancéřování Nemesis bylo výrazně tlustší, nad kritickými oblastmi téměř čtyři metry, a tvořily ho vyměnitelné segmenty nasazené na vnější trup.

Jeho první loď Modrý kabát, torpédoborec třídy Raptor, chránila tři metry tlustá pevná slitina, ale trup byl jednolitý monolit, do kterého se jen vyřízly otvory pro poklopy a přechodové komory. Byl neskutečně odolný, ale pokud došlo k narušení trupu, prakticky ho nešlo opravit. Podle toho, co viděl na konstrukci Nemesis, se inženýři postarali, aby dokázala přečkat přímý zásah a mohla být opravena, aby se vrátila zpátky do boje.

„Operační, komunikační dron je stále v soustavě?“ zeptal se Jackson.

„Ano, pane,“ potvrdila poručík u operační konzole. „Právě provádí poslední úpravy kurzu, než zamíří ke skokovému bodu DeLonges.“

„Pošlete ještě jedna zprávu operačnímu velení Sedmé flotily,“ rozkázal Jackson. „Řekněte jim, že jsme zahájili naši misi, ale nezmiňujte se o našem kurzu nebo cíli.“

„Rozkaz, pane,“ potvrdila operační důstojnice. Jmenovala se Aiko Horiová a stejně jako on pocházela ze Země. Lidé kvůli zjevným japonským rysům předpokládali, že pochází z jedné ze dvou planet v Nové Americe, kam se před staletími přesunulo velké množství japonských kolonistů, a Horiová se naježila pokaždé, když se o tom před ní někdo zmínil. Na rozdíl od Jacksona, který o tom raději moc nemluvil, byla Horiová na svou rodnou planetu hrdá.

Také byla velmi pohledná, což ho trochu znepokojovalo, protože po ni neustále pokukoval jeho taktický důstojník. Jackson věděl, že Accari je profesionál, ale na druhou stranu měl u ženské části posádky jistou reputaci. Přestože flotila neměla žádné předpisy, které by vztahy v posádce zakazovaly, někteří kapitáni zavedli různě přísnou „ruce pryč“ politiku, minimálně pak u lidí, kteří sloužili ve stejné hlídce na můstku. Poslední věc, o kterou kapitán stál, byla milenecká hádka narušující fungování lodě. Jackson žádné takové pravidlo nezavedl, protože to pro něj nikdy nepředstavovalo problém, ale udělal si v duchu poznámku, že musí komandéra Chamblisse pověřit, aby se na ně dohlížel. S Accarim si byli příliš blízcí, aby to dokázal objektivně posoudit, a navíc to spadalo do agendy výkonného důstojníka.

Nemesis hladce přešla na nový kurz a vyrazila kupředu. Posádka mohla zrychlování sledovat jen na svých přístrojích. Jackson patřil ke kapitánům, kterým se stýskalo po tahu starých plazmových motorů, ale nemohl se přít s pokrokem, když mu dal do rukou zbraň jako Nemesis, se kterou uloví toho mimozemského parchanta.

„Nemesis dosáhne skokové rychlosti plus deset,“ oznámila kormidelnice, když torpédoborec rychle dosáhl o deset procent vyšší rychlosti, než bylo potřeba pro tranzici. To byla rezerva, kterou Jackson standardně vyžadoval u všech obvyklých warpových skoků.

„Operační, vysuňte warpový pohon a nabijte tranzitní kondenzátory,“ rozkázal Jackson. „Za jak dlouho dosáhneme skokového bodu?“

„Za sedmdesát osm hodin, pane,“ odpověděl navigátor.

„Komunikační, řekněte strojovně, že chci před odletem kompletní diagnostiku warpového pohonu,“ rozkázal Jackson. „Mají povoleno odpojit NPS, jak budou potřebovat otestovat emitory pole.“

„Ano, pane.“

„Operační, přejděte na standardní rozpis hlídek a dejte vědět druhé hlídce, že jim brzy začne služba.“ Jackson se postavil. „Výkonný, můstek je váš.“

„Přebírám můstek, rozkaz,“ potvrdil Chambliss a také vstal, než Jackson opustil můstek.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Torpédoborec.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.