Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy:
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

LitRPG v nakladatelství

Vasilij Mahaněnko

Cesta šamana

Úkol přežít

Kartosský gambit

Tajemství Temného hvozdu

Hrad fantomů

Karmadontova šachovnice

Šamanova pomsta

Válka klanů

Galaktogon

Hra začíná

Hledání Uldanů

Šek na miliardu

Pavel Korněv

Pouť mrtvého

Mrtvý lotr

Království mrtvých

Družina mrtvého

Strážce mrtvých

Nepřítel živých

Michael Atamanov

Obránce perimetru

Sektor osm

Za smrtí

Nová smlouva

Hra bez pravidel

Temný bylinkář

Herní tester

Stále ve střehu

Past na panovníka

Hledání těla

Ohýbači reality

Odpočet

Vnější hrozba

Zásadní změna *

Pavučina světů *

Alexej Osadčuk

Mirror World

Projekt Každodenní Rutina

Citadela

Pouť vyděděnce *

* Připravujeme

Originally published in English under the title External Threat by Magic Dome Books, 2018

Copyright © Michael Atamanov 2018

Cover Art © Vladimir Manyukhin 2018

English Translation © Andrew Schmitt 2018

Czech Translation © Martin Kapalka

ISBN epub 978-80-7594-496-2

ISBN mobi 978-80-7594-497-9

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

www.instagram.com/fantom.print

#fantomprint

@fantom.print

Můj největší dík patří Guilleovi Leónovi

za podporu a inspiraci.

Michael Atamanov

ÚVOD

Z NEPŘÁTELSKÉHO ÚHLU POHLEDU

Pa-lin-thu, hlavní město Prvního direktoriátu

Palác Vládnoucího triumvirátu, komnata Malé rady

Thumor-Anhu La-Fin, oblečený do strohé černé obřadní róby bez jakýchkoli hodnostních odznaků či ozdob, majestátně procházel osvětlenou uličkou k pódiu. Koutkem oka si v tichém šeru místnosti všímal řad chladných pohledů. Vládce kouzelníků nepotřeboval psionické schopnosti k tomu, aby cítil napětí, které by se tu dalo krájet. Dobře věděl, jak rádi by ho níže postavení vládcové při jakémkoli zaškobrtnutí či projevu slabosti zlikvidovali. Všichni kouzelníci respektovali jediné: sílu. Proto nemohl připustit, aby mu při průchodu místností na pyšné a důstojné tváři zaškubal byť jediný sval.

A to nebylo nic jednoduchého, protože nejvyššího kouzelníka přinutili odložit u vchodu do paláce hůl. Přestože se strážní chovali nanejvýš zdvořile a způsobně, neochvějně si stáli za svým. Nezbylo mu než jim svůj magický instrument odevzdat. Náhradou mu nabídli podobnou hůl, která však neoplývala ani špetkou magické síly. A proto se teď Thumor-Anhu La-Fin při chůzi opíral o bezzubou náhražku. Cítil se nesvůj, a to jen zvyšovalo jeho úzkost. Přišlo mu, že stojí na samotném okraji propasti. Vždyť během čtyřiceti let vládnutí ho nikdy nepožádali, aby se kvůli jednání vzdal svého ceněného sukovitého kusu dřeva. Občas, když se jednání rady protáhlo, její kouzelná moc dodala tolik potřebnou úlevu bolavým kostem, takže to nebyla čistě jen otázka obrany.

Kdykoli jindy by Thumor-Anhu La-Fin ztropil hlasitou scénu a požadoval by, aby mu jako spoluvládci a staršinovi prokazovali náležitý respekt. Byl jedním ze tří nejvyšších vládců lidstva, a proto by si drzí strážní, kteří ho donutili vzdát se hole, nezasloužili nic jiného než smrt. Vlastně by je měl změnit na doutnající kaluže protoplazmatu nebo zuhelnatělé sochy. Ale dnes není vhodný den na takové kousky. Vždyť rada byla svolána proto, aby se prodiskutovala schopnost Thumor-Anhua vládnout celé frakci ve hře ohýbající realitu. Po nedávné šňůře neštěstí se frakce dostala do nepříjemné pozice a okamžitě se ozvaly hlasité pochybnosti o jeho kompetentnosti a moudrosti…

Od chvíle, kdy se o hře dozvěděli, pro ni celá vládnoucí šlechta zahořela. Hra totiž nabízela vskutku neomezené možnosti a příležitosti ke vzdělávání. A nejen to. Když se ve hře zvyšovaly kouzelné schopnosti postavy, zvyšovaly se hráči i v reálu. Hra dokázala vyléčit všechny nemoci a kromě několika výjimek zajišťovala naprostou nesmrtelnost. Avšak pro tuto chvíli je počet lidí, kteří se mohou do hry připojit, dost omezený. Ve skutečnosti bylo zájemců mnohonásobně více než volných pozic. Docházelo i k tomu, že lidé jeden druhého vyzývali k souboji na život a na smrt, jen aby se do hry dostali. Proto není nijak překvapující, že se tři spoluvládci lidstva rozhodli vše bedlivě sledovat a postup svých lidí řídit. Každý z nich se dokonce do hry osobně zapojil a spolu vládli třem různým frakcím.

Virtuální svět už dodal velkou spoustu úžasných objevů a posunul technologický i vědecký výzkum o stovky let dopředu. Proto je hra pro vládnoucí trio nejvyšší prioritou. Stačí jediné slovo velitele frakce a cenné reálné zdroje se ve hře smění za mimozemské technologie. Ústavy plné analytiků a věštců se bez přestání zabývaly určováním nejefektivnější strategie růstu a taktiky odstranění sousedních frakcí. Když velitel frakce potřeboval obsadit určitou profesi, rekrutoval jen špičkové profesionály z daného oboru. Pocity naverbovaných nikoho nezajímaly. Nutnost mít ve hře převahu převážila všechny problémy reálného světa. Ve Třetím direktoriátu řádil hladomor, v Šestém dokonce došlo k povstání proti kouzelníkům. Nedávno se k vládnoucí radě připojil samozvaný vládce Druhého direktoriátu, což je úspěšný vojevůdce, který se mezi poddanými těší oblibě. Je to však za osm set let první člověk bez kouzelných schopností, který zde zasedl.

Thumor-Anhu La-Fin měl promluvit jako třetí. Jeho dva spoluvládci své projevy už dokončili. Obhajovali v nich své právo vládnout nejen v reálu, ale i ve hře. A teď celá rada vyslechne projev lenga Thumor-Anhu La-Fina. Věděl, že na něj budou mít spoustu otázek, a proto mu schůdky na podium připadaly jako cesta k šibenici.

Než přistoupil k řečnickému pultu, podíval se na ctihodné spoluvládce. Anri-Huvi La-Shin měl přes svou tógu přetaženou světle červenou stuhu značící, že dnes bude jednání předsedat on. To je dobrá zpráva! Oproti spoluvládci Onuri-Unta La-Varrezovi totiž aspoň Thumor-Anhuem nepohrdal a nebude se snažit shodit ho před ostatními záludnými otázkami a kousavými poznámkami. Anri-Huvi La-Shin byl v podstatě jeho přítel, aspoň do té míry, jak se mohou přátelit příslušníci aristokracie. A bylo nepochybné, že Anri-Huvi La-Shin bude za svou loajalitu očekávat nějakou politickou laskavost. Možná požádá o to, aby mohl jeho syn zasednout v radě nebo aby jeho novopečená manželka získala nějaké vysoké místo v termonukleární elektrárně, až bude plně funkční. Nic z toho rozhodně nebylo nemožné.

V tu chvíli se za ním rozzářila široká obrazovka, rada utichla a bedlivě naslouchala každému jeho slovu. Thumor-Anhu La-Fin sebevědomě přednesl čísla a grafy výkonu, aniž by se na prezentaci za sebou podíval, čímž předvedl skvělou paměť a ostrou mysl. Jeho kolonie rychle rostla. Vládla už pěti uzlům a všechny byly vysoce rozvinuté. Další dva sousední jsou připravené ke kolonizaci. Hlavní uzel už dosáhl čtvrté úrovně rozvoje. Také díky tomu získala jeho frakce právo nejen přivést do hry více než tři tisíce sedm set hráčů, ale i posilovat výrobní sektor, a nyní byla plně soběstačná – od jídla až po supermoderní zbraně. Kromě toho se podařilo navázat obchodní vztah s geckhskými vládci, k jejich kosmodromu se právě stavěla rychlostní silnice. Jeho skupina se však nachází v docela rušném sousedství. Leng tušil, že tato část bude pilířem jeho projevu, a proto jí věnoval pořádnou porci času. Jako zkušený politik věděl, že nemůže zametat očividné problémy pod koberec. Je daleko lepší vytáhnout je na světlo jako první a mluvit o nich otevřeně. Díky tomu mu budou posluchači více nakloněni. Jde prostě o dobrý první dojem a tak dále…

Vysvětloval, že jeho frakce dostala dost nepříjemné sousedy. Nezmizely ani problémy s primitivními NPC, jako jsou harpyje a další mytická stvoření, ale nejbližší lidé představovali daleko tvrdší oříšek. Frakce Č3 je dost agresivní a čítá okolo patnácti set hráčů. Většinu jejich základny navíc tvoří profesionální vojáci s reálnými bojovými zkušenostmi. Proto se Thumor-Anhuovi ani přes početní a technologickou převahu nepovedlo dosáhnout v přímém boji zásadních výsledků. Obě frakce se po každém boji vrátily do svých původních pozic, vždy s nerozhodným výsledkem. Ale frakce Č3 z těchto soubojů ukořistila celkem dost zbraní a vybavení, které nejenže pak nadále používala, ale dokonce se je pokoušela okopírovat a dohnat tak technologický náskok Temné frakce.

Ale leng La-Fin nehodlal změnit strategii. Cílem nebylo zničit nebezpečné sousedy v jediné rozhodující bitvě. Všechny projekce ukazovaly, že frakce Č3 postupuje vpřed pomaleji než jeho vlastní. Navíc neměla žádného kouzelníka, a tedy ani možnost rozeznat psionické ovládání nebo odhalit vložené myšlenky. Proto měl teď v úmyslu infiltrovat nepřítele pomocí kouzel a porazit ho s pomocí aktivní propagandy. Tato taktika už přinesla první ovoce. Jeden z hlavních vládců frakce Č3 začal s lengem La-Finem spolupracovat a dodávat cenné informace přímo z velitelství. A právě včera se podařilo evakuovat ho do hlavního uzlu Temné frakce.

„A podle spoluvládce Thumor-Anhu La-Fina to má být vítězství?“ Jak se starý kouzelník obával, spoluvládce Onuri-Unta La-Varrez zaútočil přímo na jeho slabé místo. „Náš nejcennější agent tím byl odstaven od zdroje. Lze snad něco takového oslavovat? Já osobně tomu říkám donebevolající selhání. Jak mohl Thumor-Anhu La-Fin s tak obrovskou technologickou nadvládou a trojnásobnou početní převahou prohrát? To je prostě neuvěřitelné.“

Thumor-Anhu La-Fin se musel hodně snažit, aby si udržel klidný výraz. Ve své zprávě neuvedl nic o tom, že by Temná frakce měla trojnásobnou převahu. Tři tisíce sedm set proti patnácti stovkám má k trojnásobku daleko. Ale jeho oponent se jistě nespletl náhodou. Chtěl na ta čísla upozornit. Bylo jasné, že se dozvěděl o včerejším bombardování frakčního uzlu a ztrátě dvou úrovní jeho rozvoje. Tato prohra donutila frakci snížit stav o sedm set lidí. Před bitvou Temná frakce trojnásobnou převahu měla a Onuri-Unta La-Varrez potřeboval, aby si to všichni uvědomili.

Starý kouzelník uklidnil myšlenky a emoce a odpověděl klidným, nevýrazným tónem.

„Žádného protivníka nesmíme podceňovat. Přestože frakce Č3 nedokáže pracovat s kouzly, její kontrarozvědka funguje efektivně a podařilo se jí už odhalit několik našich špionů. Dobře víte, že tak cenného agenta s přístupem k nejtajnějším plánům lze odhalit velice jednoduše – dejte mu konkrétní informaci a počkejte, zda se k nám dostane. Našeho muže už začali podezírat, a proto jsme ho okamžitě stáhli k nám. Dostane vše, o co požádá, a použijeme ho jako důkaz, že držíme slovo. Už jsme si ověřili, že můžeme mezi frakcemi přesouvat hráče, kteří se připojí v jedné kapsli pro virtuální realitu, ale po odpojení se objeví v druhé. Teď musíme otestovat, zda lze přenést fyzické tělo z paralelního světa do toho našeho. Pokud to půjde, budeme moct získat mnoho hráčů jejich frakce, kteří zatím vyčkávají. Každý den jich k nám přeběhne víc a víc, protože už jsme jim do hlav vložili myšlenky podkopávající jejich systém loajality a vzájemné důvěry…“

Podle souhlasného zahučení mu byla většina rady nakloněna. Navíc přišla pomoc od předsedajícího.

„Spoluvládce Onuri-Unta La-Varrez přehlíží geografii a historii paralelního světa, a proto zapomněl zmínit, že frakci Č3 patří největší území. V mnoha případech porazili velké koalice jiných národů, proti kterým bojovali. Onuri-Unta sice porazil frakci Č11 hned po jejím připojení do hry a nedlouho potom si podmanil frakci Č8, což jsou nezpochybnitelně udatné činy, nelze to ale porovnat s tím, čemu čelí Thumor-Anhu.“

Takhle včasnou podporu bude třeba splatit… Sám Thumor-Anhu La-Fin tyto detaily paralelního světa neznal a v duchu si poznamenal, aby nahlédl do jeho historie. Hlášení pokračovalo. Thumor-Anhu se obával zmínky o vysokých výkupných a dočasném míru, ale rada to nijak neokomentovala. Vlastně nedošlo na žádné problémy, dokud se v závěru svého proslovu nezmínil o včerejší bitvě.

„Podívejte! Další důkaz, že Thumor-Anhu La-Fin je jako stratég a vojenský taktik absolutně neschopný,“ vyřkl Onuri-Unta La-Varrez slova, která byla zjevnou urážkou. „Museli byste se hodně snažit, abyste s takovou převahou a momentem překvapení neuspěli! Ale vy jste prohrál a vaše frakce se dostala do svízelné situace!“

Když se falešná hůl v rukou velkého kouzelníka rozzářila nasbíranou energií, všichni sebou polekaně trhli. Stejně rychle však zase zhasla. Thumor-Anhu La-Fin přemohl emoce a zarazil v sobě slova, která se drala ven. Protivník není sebevrah, takže jestli si dovolil takhle veřejně Thumor-Anhua provokovat, určitě si připravil dobrou obranu. Kromě toho má pár přátel, kteří by mu kryli záda, kdyby přece jen došlo na kouzelnický souboj.

„Spoluvládce Onuri-Unta La-Varrez by si měl opatřit spolehlivější zdroj informací.“ Z klidného kouzelníkova hlasu nešel vyčíst ani náznak nevole. „Náš útok totiž splnil všechny cíle. Nepřátelům jsme zničili ropný vrt a rafinérii v uzlu Východní bažina. To značně zasáhne jejich pohyblivost a vojenskou sílu. Víte, frakce Č3 teď začíná používat antigravy, ale většina jejich transportérů potřebuje k provozu ropné látky. Měli v úmyslu rozšířit své působení na Starou pláž, ale na to teď mohou zapomenout, protože musejí šetřit palivem. Ze stejného důvodu nemohou v tuto chvíli obchodovat s geckhy. Obnovení kontroly nad celým uzlem, rekonstrukce základny, zničených mostů, pontonů, přehrad a obranných struktur jim zabere přinejmenším čtyři dny. Stejně dlouho potrvá oprava ropných zařízení. Deset dnů nato skončí příměří a můžeme zaútočit znovu…“

„Ale co velké ztráty vojáků a nucený odchod z Východní bažiny? A co ta výprava hluboko ve vašem území?“ Onuri-Unta La-Varrez se jen tak nedal, ale bylo jasné, že se hádá jen ze setrvačnosti, protože jeho argumentace o dost zeslábla.

„Nesnažili jsme se ten uzel obsadit. Bylo by příliš složité ho zásobovat a museli bychom tam umístit velkou posádku, protože leží v těsné blízkosti hlavní základny nepřítele. Jestli byly naše ztráty značné? Jistě, oživily se tisíce hráčů. Ale už jsem zmínil, že jsme stáli proti trénovaným profesionálním vojákům a průměrný level frakce Č3 je vyšší než ten náš. Kromě toho jsme v bažinách čelili jejich První legii. V ní bojují elitní vojáci, takže by bylo dost naivní předpokládat, že naše ztráty nepřesáhnou ty jejich.“

Thumor-Anhu se na chvíli odmlčel, a než pokračoval v odpovídání, napil se energetického elixíru. Jeho staré nohy se vyčerpáním třásly, musel se opírat o hůl, aby neupadl. Pauzu však potřeboval především proto, aby si srovnal myšlenky před nejsložitějším tématem. Nepřátelská výprava se dostala na jeho území! A podívejte se, kdo ji vedl! Bylo očividné, proč je to tak delikátní téma, a stejně tak jasné, že ho nemůže jen tak přejít. Po chvíli zamyšlení se zkušený politik rozhodl, že radě řekne všechno.

„A k té výpravě… Ano, velice nás překvapili, když se uprostřed vyhrocené bitvy v bažinách a na pobřeží objevili v našem týlu. Mysleli jsme si, že se o nepřátelských operacích dozvíme včas od svých špionů. Ale jak nám vysvětlil poslední přeběhlík, o této akci neměl tušení ani nikdo z jejich velení. A byla daleko ničivější, než jsme mohli předpokládat. Zabralo dost času, než jsme stáhli jednotky z fronty, což mělo hodně zlé důsledky. Infrastruktura uzlu je do velké míry zničená a potrvá dlouho, než všechno opravíme. Během akce navíc havaroval experimentální antigrav Sio-Mi-Dori. Příčinu jsme zatím nezjistili, vrak teď studují experti, ale už je jasné, že kvůli nehodě budeme muset odložit zahájení sériové výroby tohoto letounu. Nepřátelské výpravě velel muž jménem Gnat. Hráč, o kterém jste už jistě…“

„Ten Gnat, který dvakrát zajal vaši vnučku? Kromě toho vás jednou zabil, pokud mám správné informace.“

Tou otázkou ho přerušil samotný předsedající a pravděpodobně to tak bylo lepší. Thumor-Anhu La-Fin věděl, že o Gnatově chování kolují jisté zvěsti. Říkalo se, že při setkání tváří v tvář lenga nerespektoval, a navíc zneuctil vznešenou Minn-O La-Fin. Thumor-Anhu si dokázal představit, že jeho nepřátelé se v těchto faktech vyžívají. Ale teď nedošlo na otázky ohledně urážky lenga ani na podrobnosti o zneuctění vznešené ženy. Spoluvládce Anri-Huvi La-Shin formuloval otázku co nejdelikátněji, samozřejmě s nadějí, že mu to v budoucnu vynese nějakou odměnu. Rozhodně si ji zasloužil.

„Ano, spoluvládce Anri-Huvi La-Shine, to je on. Všem ostatním radím, aby se na tohoto Gnata podívali, protože jsem si jistý, že o něm neslyšíme naposledy. Je skutečně pozoruhodný. Už nějakou dobu ho sleduji. Stále patří mezi nováčky, ale nerespektuje zákony ani nadřízené. Ve svém světě je kriminálník. Frakce Č3 ho z velké většiny nenávidí, protože zabil oblíbenou velitelku a chová se vzdorně. Možná si myslíte, že je to jen nějaký chuligán, který skončí na doživotí v dolech. Ale přes všechno to, co jsem vám vyjmenoval, už dosáhl na hodnost gerd. A geckhové ho milují. Berou ho s sebou do vesmíru, a přestože nás neustále ujišťují, že do našeho konfliktu nezasáhnou, stačilo jediné Gnatovo slovo a přistáli na Zemi, aby ho zachránili přímo z bitevního pole.“

Po jeho slovech to v místnosti zahučelo jako v úlu. Celá rada živě debatovala a neskrývala překvapení. Thumor-Anhu La-Finovi to vyhovovalo. Odmlčel se, dal všem čas, aby si sdělili své názory, a pak pokračoval.

„A víte, co Gnat přivezl ze své poslední výpravy do vesmíru? Eliminátor, což je zbraň starodávné rasy, funkční obrněný skafandr neznámé civilizace a – tohle mi vážně neuvěříte – detailní schéma geckhské vesmírné lodě!“

V radě to opět začalo vřít, někteří členové dokonce vyskočili ze sedaček. Tentokrát je však kouzelník gestem umlčel, aby ho nechali domluvit.

„Vidím, ctění vládcové, že stejně jako já vnímáte dosah problému. Kdo ví, co Gnat doveze jejich vědcům příště? Můžeme se jen dohadovat, jaké technologie náš nepřítel získá! Nebudu nijak přehánět, když řeknu, že nám hrozí ztráta technologické nadvlády.“

„Musíme ho zastavit!“ křikl někdo a Thumor-Anhu La-Fin ihned souhlasil.

„Přesně tak! Ctění vládcové, je mi naprosto jasné, že v soukromí vláčíte mé jméno bahnem a vysmíváte se mé slabosti. Říkáte o mně, že já, respektovaný leng a velitel frakce, se příliš zajímám o obyčejného hráče. Smáli jste se i odměně pěti tisíc krystalů, kterou jsem vypsal na jeho hlavu. Ale já ji teď zdvojnásobím. Kromě toho oficiálně slibuji azyl kterémukoli členovi frakce Č3, který nám pomůže Gnata ve hře zajmout nebo ho v reálu zabije! Mí agenti se pokusí tuto informaci roznést, aby se o ní dozvěděli všichni členové nepřátelské frakce. Chci, aby Gnat neustále balancoval na hraně, aby se pořádně nevyspal a aby v každém viděl potenciálního vraha. Nesmí důvěřovat ani svým nejbližším přátelům. Přinutíme ho k volbě: Buď navždy opustí domovskou planetu, nebo se k nám přidá! Intuice mi říká, že si vybere druhou možnost…“

Poslední slova kouzelníkova projevu přehlušil mohutný potlesk. Koutkem oka si Thumor-Anhu La-Fin všiml, že mu tleskají i oba spoluvládci, kteří dokonce povstali. Jednomyslný souhlas! Dnes nepřijde o svou hodnost, titul ani jmění. Musí ale dostát svým slibům.

1. KAPITOLA

ZPÁTKY DO VESMÍRU!

Jedné věci jsem si na palubě Shiamiru všiml okamžitě. Zdaleka ne všechny kajuty byly plně obsazené. Při posledním letu seděli chlupatí geckhové na všech lůžkách i ostatních volných místech, ale teď jsem při průchodu chodbou viděl horní lůžka sklopená ke zdi. Dokonce i několik spodních bylo prázdných.

„Šest členů posádky se rozhodlo neprodloužit smlouvy, Gnate,“ zašeptala Uline, když jsem na to poukázal. „Kapitán Uraze Tukhsh z toho nemá klidný spánek, i když to na sobě nedává znát. To ale probereme později. Teď se připoutej, odlétáme.“

„A co můj zraněný kamarád?“ zeptal jsem se, protože jsem si vzpomněl na Dmitryho Zheltova. Kamarádka mě uklidnila.

„Stará se o něj léčitel, bude v pořádku. Přidělili mu místo v kajutě navigátora a hlavního mechanika. To je velká čest, bydlet s důstojníky!“

„A kde jsou Vasha a Basha?“ Poslední slova se utopila v zahučení motorů, takže mě Uline pravděpodobně neslyšela.

Ale právě v tu chvíli jsem robustní bratry zahlédl v protější kajutě. Oba se na mě usmáli a podle toho, jak se jim pohnuly rty, nejspíš něco zavolali. Zamával jsem na ně, což bylo kvůli velkému přetížení dost náročné. A to byl jen začátek, protože jsme dál zrychlovali. Za pár sekund už mi síly působily nesnesitelnou bolest. Záda jsem měl do sedačky zatlačená takovou silou, až jsem čekal, kdy mi popraskají kosti. Předchozí odlety na mě tak hrozně nepůsobily, tak co se děje? Z hlavy mi nejspíš odtekla všechna krev, protože se mi postupně rozostřilo vidění. Zoufale jsem se snažil neztratit vědomí. Jediný smyslový vjem, který mě držel vzhůru, bylo hlasité bušení mého srdce…

Ne, takhle přece nezemřu! Zkusil jsem si zobrazit statistiky, abych se měl na co soustředit a nezkolaboval.

Jeden bod musím okamžitě vložit do kondice! Jakmile jsem to udělal, pocítil jsem částečnou úlevu, ale ta netrvala nijak dlouho. Přidal jsem tedy ještě další bod a tím zvýšil úroveň kondice na 15.

Silná závrať odezněla. Nevím, jestli to zařídilo zvýšení statistiky, nebo jsme se konečně dostali na požadovanou rychlost. Nakonec jsem zalapal po dechu a podíval se na Uline, která sršela zlostí.

„Hádám, že náš tupý kapitán zapomněl zapnout gravitační kompenzátory! Nebo je zase něco zničené. Je na pilotování tak levý, že by mu ruce klidně mohly vyrůstat z prdele, a stejně by se nic nezměnilo!“

Takže to nebyl normální start. To mě trochu uklidnilo. Přesto jsem nechtěl riskovat ztrátu bodů schopností a statistik, a proto jsem nechal tabulku otevřenou a nějakou dobu přemýšlel, kam je vložit. Co vlastně potřebuju?

Sílu? Po zvýšení kondice se právě síla stala mou nejslabší stránkou. Měl jsem ji jen na úrovni 13. Její hodnota ovlivňovala, kolik unesu věcí, jak těžké zbraně můžu použít, zranění při boji zblízka nebo třeba vzdálenost, na kterou dohodím… Hodí se tedy síla prospektorovi nebo naslouchači? Na to neznám jasnou odpověď.

Hbitost? Tuto statistiku jsem si ještě nezvýšil ani jednou. Věděl jsem, že se díky ní dostanu k lepším zbraním. To bylo samo o sobě dostatečným důvodem k tomu, abych ji vylepšil. Například krechet i eliminátor vyžadovaly přesně takovou úroveň hbitosti, jakou teď mám, a účinnější zbraně už bez jejího zvýšení nezískám. Dobrá, vložím do ní bod a zvýším ji na 16. Ale pořád mi ještě zbývalo 5 bodů z těch 8, které jsem obdržel za povýšení na hodnost gerd.

Inteligence? U prospektora pracujícího se složitým elektronickým vybavením jde o velmi důležitou statistiku. Odhaduji, že má vysoká inteligence ovlivnila to, jak rychle jsem vylepšoval kartografii a astrolingvistiku. Stejně ale netuším, zda je vysoká inteligence k užitku také naslouchači. A rozhodně neplánuji změnu třídy postavy dřív než skončí platnost mé dohody s kapitánem Tukhshem. Kdybych to udělal hned, dostal bych sebe i celou svou frakci do nepříjemné pozice. Vždyť ani netuším, zda naslouchač může použít prospektorský základní skener. A mě přece najali jako prospektora. V tuhle chvíli jsem rád za informaci, že si třídu můžu změnit, ale na změnu samotnou mám ještě čas.

Nakonec jsem se rozhodl přidat do inteligence 1 bod, čímž jsem zvedl její úroveň na 20. A pak… jsem překvapením zamrkal. Jedna z dalších statistik se změnila.

V tu chvíli se pod ukazatelem zdraví objevil další ukazatel. Tento byl modrý. Takže já mám teď i manu? To je samozřejmě super, ale trochu mě to děsí. Jak ji využiju? Na co můžu body kouzel použít a (když se na to podívám z technického hlediska) jak je mám použít? Nepřibylo mi totiž žádné kouzlo, nebylo mi to vůbec jasné.

Původně jsem plánoval přidat do inteligence jen 1 bod, ale teď jsem se neudržel a vložil další. Body kouzel okamžitě poskočily na 119, ale k čemu to bylo dobré?

Tak jo, konec pokusů. Pořád mi zbývá ještě vnímání, což je prospektorova nejdůležitější statistika. Trochu mi vadilo, že nemůžu mít nasazenou helmu a naslouchačskou zbroj současně. Infračervený objektiv zvyšuje vnímání o 2 body, ale je připevněný k helmě. Bohužel nemám na výběr. Buď na sobě budu mít tu zbroj, nebo helmu s objektivem… anebo se možná mýlím. Musím se zeptat lodního mechanika, zda by mi dokázal připevnit objektiv k černé naslouchačské helmě, ale to nechám až na později. Teď potřebuji investovat poslední 3 body.

Vložil jsem bod do vnímání, čímž jsem ho zvýšil z úrovně 21 na úroveň… 23? Jak to, že poskočilo dvakrát, co to má být? Naštěstí se mi před očima objevila nápověda, ve které se psalo, že zvýšení každé statistiky, která má hodnotu minimálně 21 bodů, zároveň přidává další bod jako specializační bonus. Paráda!

Ale kvůli tomu mě čeká další složité rozhodování, protože chci vzájemně se vylučující věci. Co je lepší? Investovat oba zbývající body do vnímání a zvýšit ho tak na úroveň 27, nebo vložit jeden z nich do inteligence a tím ji posunout na úroveň 23? Pak by mi 1 volný bod zbyl, ale… důkladně jsem se nad tím zamyslel a dospěl k názoru, že mou hlavní statistikou je vnímání, a to bych měl vylepšovat prioritně. Inteligence není tak důležitá. Takže jsem body vložil do vnímání a posunul ho na dechberoucí úroveň 27. Teď vládnu neskutečně mocnými smysly, před mým vševidoucím pohledem se nic neukryje!

Skončil jsem právě v okamžiku, kdy si Uline odepnula bezpečnostní pásy a postavila se v celé své výšce.

„Jednoho dne nás kapitán zabije… Vůbec by mě nepřekvapilo, kdyby nám po tomhle letu odešli další členové posádky. Kdo by chtěl riskovat život nebo zdraví jen proto, aby si nějaký šlechtic mohl hrát na pilota? Jedna dobrá věc na tom ale je: Teď tady aspoň máme víc místa. Jako jediná žena na palubě mám dokonce své vlastní lůžko, nemusím se o něj s nikým dělit. A teď se chci převléct…“ S těmito slovy obchodnice stáhla kovovou zástěnu a zavřela dveře kajuty.

To bylo poprvé, co jsem viděl kajutu zavřenou. Obvykle zůstávaly všechny dveře dokořán. Zvedl jsem se k odchodu, abych ji neuváděl do rozpaků, ale Uline mi položila těžkou dlaň na rameno a přiměla mě zůstat sedět.

„Ty můžeš zůstat tady, Gnate. Nejsi geckho, takže nezáleží na tom, že mě uvidíš nahou.“

Schválně mluvila hlasitěji, než bylo potřeba. Očividně chtěla, aby ji ostatní geckhové slyšeli. Současně si ale položila na rty ukazováček. Myslel jsem si, že to znamená „promluvíme si o tom později“, ale mělo to ještě další, trochu jiný význam: „Teď buď potichu!“

Astrolingvistika zvýšena na úroveň 36.

Se zájmem jsem čekal a sledoval, co přijde. Uline sklopila ze zdi skládací stolek a postupně na něj vyložila šestnáct broušených červených krystalů.

„Tohle je tvůj podíl za autorská práva k videu, které jsme natočili v základně reliktů,“ zašeptala. „Dej si je do inventáře a nikomu je neukazuj. Šestnáct tisíc je fakt velká suma. Spousta geckhů by tě zabila kvůli daleko menší částce. Vasha a Basha dostali stejný podíl jako ty, a pokud se nic nezměnilo, po příštím letu ze Shiamiru odejdou.“

Poslechl jsem moudrou radu a schoval krystaly v inventáři. Přitom jsem se zkušené obchodnice zeptal, zda by si člověk, například já, mohl uložit úspory do nějaké geckhské banky.

„Na naší planetě Shiharsa máme jen jednu banku, víc jich nepotřebujeme,“ odpověděla nechápavě. „A s jistotou vím, že miyeloniani, trilliani, meleyephatiani a další rasy mají zákaz ji použít, aby potenciální nepřátelé nemohli poškodit geckhský peněžní systém. Ale příslušník poddané rasy by si účet možná otevřít mohl… Popravdě, Gnate, já to nevím. Musela bych se podívat, co o tom říkají zákony. Ale pokud tyto umělé krystaly byly vytvořeny k tomu, aby jimi geckhové mohli platit poddaným, nejspíš to dovoleno není. A teď se prosím otoč. Potřebuji se převléct a udělat si make-up.“

Neprotestoval jsem, obrátil se na lavici čelem ke zdi a otevřel inventář. Měl jsem co dělat. Během výpravy na území Temné frakce jsem si ho naplnil nejrůznějšími věcmi, už jsem si ani na všechny nevzpomínal. Určitě v něm mám slušnou střední zbroj, chameleonský plášť a futuristickou laserovou pušku, kterou ale nemůžu použít kvůli omezením třídy postavy. Plus ty podivné artefakty ukořistěné z havarovaného antigravu. Nedokázal jsem rozpoznat jejich vlastnosti, ale přesto jsem si je vzal. Teď je nejvyšší čas se tím haraburdím prohrabat, protože už jsem na hranici nosnosti a začíná to být nepříjemné.

Nejdřív jsem zkontroloval prospektorský základní skener. Když jsem ho naposledy zapnul, Sio-Mi-Dori byl hodně blízko, takže je šance… ano! Otevřel jsem poslední záznam a uviděl detailní trojrozměrné schéma nepřátelského útočného antigravu! To bude skvělý dárek pro gerda Ustinova a ostatní vědce!

Pak jsem se podíval na zbroj. Její základ tvořila tmavá vesta vyrobená ze dvou vrstev silné syntetické látky. Na hrudi, na zádech i na ramenou měla místa pro vložení plátů balistické ochrany. Ty byly vyrobeny z mně neznámého materiálu, který bych zařadil někam mezi keramiku a hodně odolný plast. Zbroj jsem získal z antigravu a vzal si ji do zásoby, až mi přestane stačit současná kevlarová vesta. To jsem ještě nevěděl, že brzy dostanu také naslouchačskou zbroj.

Velitelská zbroj útočné divize Temné frakce.

Obrana proti chemikáliím: +12.

Obrana proti radiaci: +12.

Odolnost: 34.

Minimální požadavky statistik: kondice 14, síla 14.

Vaše síla: nedostatečná.

Minimální požadavky schopností: střední zbroj 30.

Celá ta věc vážila deset kilo, což je třetina mé celkové nosnosti. V každém směru byla horší než naslouchačská energetická zbroj, a proto jsem neměl žádný důvod si ji nechávat. Byla by ale škoda ji jen tak zahodit, protože byla lepší než zbroje, které používali vojáci mé frakce, i když těžká a neskladná. Zkusím se zeptat Zheltova, jestli ji nechce. Zamyšleně jsem se dál probíral inventářem, když se za mnou ozvala Uline.

„Gnate… ne, ne, ještě se neotáčej, jen mě poslouchej. Něco mě napadlo. Mohl bys požádat kapitána, aby ti krystaly uschoval ve svém trezoru. Musel bys mu ale vysvětlit, odkud jsi je dostal, a to bych na tvém místě raději nedělala, pokud nemáš opravdu dobrou výmluvu. Problém je v tom, že jsme mu o našem vedlejším výdělku neřekli. Já ani bratři mu krystaly rozhodně nesvěříme.“

„Ale neříkala jsi, že všichni geckhové používají systém elektronických plateb?“ zeptal jsem se překvapeně, načež obchodnice s úšklebkem odpověděla.

„Normálně ano, ale tvá domovská planeta – a teď se nenaštvi – je takový zapadákov, že polovina služeb z celé galaxie tam prostě nefunguje, a to včetně elektronického bankovnictví. Takže nám jen poslali kód, který jsme zadali do automatického terminálu, aby nám vydal krystaly.“

Poděkoval jsem Uline za nápad s trezorem, ale odmítl jsem ho. Zaprvé nechci donášet na kamarády, i když třeba jen nepřímo, a zadruhé se cítím klidněji, když mám krystaly u sebe. Díky tomu je můžu kdykoli použít.

„Jak chceš. A teď už se můžeš otočit. Podrž mi na ramenou tu šablonu. Je těžké barvit se jen jednou rukou.“

Otočil jsem se k ní. Uline si sundala obrněný skafandr a stála přede mnou oblečená v nařasených šatech, na kterých byl kýčovitý obrázek. K tělu si na hustou černou srst pevně tiskla šablony geometrických vzorů a do nich kapala z malé lahvičky odbarvovač. Možná to byl klasický peroxid. Takže odtud pochází to její podivné zbarvení.

Samozřejmě jsem jí pomohl, a dokonce jsem jí na zádech udělal jeden obrazec úplně sám. Neviděl jsem na tom nic nezvyklého nebo ostudného, ale Uline se jasně styděla. Řekla mi, že pro geckhské ženy je proces péče o zevnějšek velmi intimní a většina z nich by takovou věc svěřila jen nejlepší kamarádce. Ale v naší posádce žádnou přítelkyni neměla, proto požádala o pomoc mě. Ani si nebyla jistá, jestli ji neodmítnu. Na oplátku mi dovolila schovat si několik věcí v její kajutě a půjčila mi i několik tašek.

Rozhovor s obchodnicí přerušil reproduktor na chodbě, ze kterého zaječel rozčilený kapitán Uraz Tukhsh.

„Gnate, přijď co nejdříve na můstek, nutně tě tady potřebuju!“

2. KAPITOLA

KOPILOT

Scéna odehrávající se na kapitánském můstku byla děsivě surrealistická. Po místnosti byla rozházená sedadla, všude rozbité sklo. Hlavní mechanik ležel na zemi, skučel bolestí a třel si zkrvavenou čelist. Vesmírný pilot Dmitry Zheltov stál opřený zády o zeď, úplně nahé tělo měl pomazané čímsi zeleným. V roztřesené pravé ruce držel pistoli, kterou mířil střídavě na kapitána a na navigátora. Hystericky řval a dožadoval se, aby ho odvezli zpátky na Zemi. V levé ruce zdvižené nad hlavu tiskl spoušť už odjištěného granátu.

Orlí oko zvýšeno na úroveň 40.

„Zheltove, co to sakra děláš?“ křikl jsem hlasem, který se mému skoro vůbec nepodobal.

Dmitry otočil hlavou a namířil na mě. Došlo mi, že mě v nové zbroji nepoznal a ještě víc znervózněl. Nezbývalo mi než si sundat helmu a ukázat mu obličej.

„Gnat… he… gerd Gnat?“ Zheltov sklopil pistoli a zničeně se sesunul po zdi k podlaze. Bál jsem se, aby přitom nepovolil sevření granátu, ale vnímání nebezpečí se nehlásilo, takže jsme byli v bezpečí. Potom profesionální voják pomalu zasunul zbraň do pouzdra, zvedl ze země pojistku granátu a vložil ji zpátky na své místo.

„Kde jsi byl, Gnate? A kde jsme teď?“ Pilotův hlas se chvěl, jak jím cloumaly silné emoce.

Hmm… To jsou divné otázky, zvlášť ta druhá. Zeptal jsem se Zheltova, jestli si pamatuje, že ho na Shiamiru najali jako kopilota.

„Najali si mě, abych létal s vesmírnou lodí? Na nic takového si nevzpomínám,“ přiznal pilot. „Vybavuji si, jak jsme odcházeli z komunikační věže Temné frakce. Všude okolo ležela těla. Najednou se mi zamlžilo vidění a skoro jsem upadl. Krvácel jsem a klesalo mi zdraví, neměli jsme lékárničku, léčitelka už byla po smrti… a pak… už si nejsem jistý. Přistávala tam nějaká loď, tys mi řekl, abych počkal a odešel jsi… Pak mě někdo někam nesl. Můj displej ztmavl a objevila se zpráva, že má postava je v bezvědomí. Tak jsem jen tak ležel, ale nic se nezměnilo, a nakonec mě to odpojilo ze hry. Chtěl jsem se někoho zeptat, jak probíhá bitva, ale nikdo na mě neměl čas. Vrátil jsem se do kapsle, a jakmile jsem se připojil, zacloumala se mnou odstředivá síla. Připomnělo mi to letní cvičení na akademii. Otevřel jsem oči a zjistil, že ležím na stole a prohlíží si mě nějaké zvíře s velkými zuby. V jedné tlapě drželo nůž a druhou na mě kapalo jakousi zelenou omáčku. Takže jsem ho samozřejmě odkopl, vyskočil ze stolu a běžel… běžel chodbou. Nikde jsem tě nemohl najít, všude byli jen… tihle.“ Dmitry ukázal na kapitána, navigátora a geckha u vstupu. „A od té doby na mě všichni vrčí a cení zuby!“

Asi jsem ho měl především uklidnit a vysvětlit mu situaci, ale neudržel jsem se a rozesmál se na celé kolo. Chytil jsem takový záchvat smíchu, až mi vytryskly slzy z očí. Nešlo to zastavit, chechtal jsem se pořád víc a víc. Když jsem popadl dech a vysvětlil geckhům, proč se pilot choval tak divně, chlupatci se ke mně přidali. V takovém stavu jsem je ještě nikdy neviděl. Obrovští tvorové ukazovali zuby, jak mají ve zvyku, a tváře se jim křivily do neuvěřitelných grimas.

Kdybych nevěděl, jak se normálně smějí, asi bych se jich také bál. Proto jsem kamaráda ujistil, že geckhové se jen baví a rozhodně ho nechtějí vystrašit. Zheltov se zastyděl.

„Aha, takže teď si o mně určitě myslí, že jsem psychopat. Sláva se mi zvýšila na čtyřku… Gnate, omluv se prosím mým jménem těm, které jsem praštil.“

Došel jsem až k němu a konejšivě ho poplácal po rameni.

„Nic se neděje, nemusíš se bát. Geckhové jsou od přírody shovívaví, a jak vidím, vůbec se na tebe nezlobí. Já sám jsem jim během posledního letu omylem přerušil přívod elektřiny do celé lodě, a stejně se mi moc nestalo. Rychle na to zapomněli, a dokonce mě najali na další let. Teď je nejdůležitější, abys jim dokázal, že jsi skvělý pilot, a aby ses začal učit geckhsky. Přinejmenším musíš perfektně rozumět kapitánovým příkazům, tomu se nevyhneš. Až se dostaneš na padesátý level, měl by sis vzít astrolingvistiku. S ní se naučíš mluvit dokonale.“

A po chvíli už plně soustředěný Zheltov seděl v sedačce kopilota, i když se v ní asi necítil zrovna pohodlně. Byla o něco větší, než potřeboval. Já stál vedle něho a překládal mu zprávy z obrazovek, popisy tlačítek a dalších ovládacích prvků můstku.

„Když pohneš touhle pákou doleva, přerušíš setrvačnost ve čtvrtém cyklu levé manévrovací trysky. Použiješ ji, když potřebuješ otočit lodí po horizontální ose vpravo, abys zadokoval u vesmírné stanice. Pak už se o vše postarají gravitační jeřáby, ty jim jen sdělíš svůj vektor. Zapamatuj si především to, že musíš pákou pohnout na opačnou stranu, než kam se chceš otočit. No, o moc víc už toho není. Doufám, že ses něco naučil.“

Astrolingvistika zvýšena na úroveň 39.

Elektronika zvýšena na úroveň 26.

Zheltov položil dlaň na páku a posunul ji do pozice, aby si vytvořil svalovou vzpomínku. Brzy bude tento pohyb dělat úplně automaticky. Pak mlčky přikývl, přestože si zjevně nebyl úplně jistý, snad se trochu i bál. Uraz Tukhsh souhlasně zamručel a pokračoval ve vysvětlování, já jsem jeho slova překládal.

„Dobrá, teď si řekneme o zatáčení v nízké gravitaci. Využiješ to při průletu okolo komet, velkých asteroidů a satelitů kategorie šest. Páku posuneš o jeden cyklus, takhle, ze čtvrtého na pátý. Vychýlení páky do strany otočí loď a současně přepne první a druhou manévrovací trysku do neutrální polohy.“

„To stačí, Gnate, víc si toho teď nezapamatuju,“ zaúpěl Zheltov. „Mám pocit, že mi za chvíli praskne hlava. První cyklus, druhý cyklus, kompenzace, odchylka gravitačních trysek… To je moc informací najednou! Řekni kapitánovi, že potřebuju pauzu. Vždyť už jsem si zvýšil pilotování vesmírné lodě na osmičku!“

Kapitán se zrovna chtěl začít věnovat lodním skenerům a radarům. Tohle téma mě moc zajímalo, protože jsem doufal, že bych mohl ke svému prospektorskému průzkumu použít právě skener lodě, čímž bych si hodně zvýšil kartografii a elektroniku. Do levelu 39 mi už zbývalo jen malinko. Ukazatel postupu jsem měl z 97 % naplněný, takže mi stačilo jen dalších deset minut studování terminologie a postoupil bych. Ale nedalo se nic dělat, vyučování podle všeho právě končilo. Zheltovovi se po tříhodinové lekci začínal zavařovat mozek. Já únavu vůbec necítil, byl jsem rád za vzácnou příležitost získat nové znalosti.

„Tak si odpočiň, Dmmmitry,“ souhlasil Uraz Tukhsh a vesmírného pilota už dál netrápil. „Budeme pokračovat za půl ummi. A připrav se, nechám tě přistát na asteroidu. Jestli to zvládneš úplně sám, můžeš se připojit k mé posádce!“

Když jsem Zheltovovi přeložil kapitánova slova, na jeho tváři se objevil výraz čisté hrůzy.

„Ten chlap je snad padlý na hlavu! Vždyť jsem na kapitánském můstku vesmírné lodě poprvé v životě. Nerozumím jedinému nápisu na přístrojích a on si vážně myslí, že s tím přistanu? Co když tu raketu zničím? To bych přece nikdy nesplatil, ani kdyby se na mě složilo celé lidstvo.“

Věděl jsem, že kapitán může kdykoli převzít řízení a chybu napravit, takže reálně žádné riziko nehrozí. Zheltov to ale věděl také a byl naštvaný v podstatě jen proto, že ho kapitán postavil před hotovou věc a nedal mu na výběr. Urazi Tukhshovi se podařilo zahrát na správnou strunu pilotova srdce, protože vzápětí mě kamarád poprosil, abych kapitánovi řekl, že mu na odpočinek bude stačit jen polovina vymezené doby.

„To jsou skvělé zprávy!“ zazubil se na mě potěšeně kapitán. „Dmmmitry se učí rychle. Za půl ummi postoupil o celé dva levely, takže až se tam dostaneme, bude připravený. Ale ty, gerde Gnate, se také musíš předvést. Pás je obrovský, obsahuje miliardy asteroidů. Většinou jde jen o bezcenné kusy ledu, kamení a různých sloučenin niklu a železa. Byli jsme tam už třicetkrát a prozkoumali jsme dvě stě asteroidů, než jsme objevili něco aspoň trochu zajímavého. Tvým úkolem je během tohoto nebo příštího letu zvýšit naši úspěšnost a najít asteroid s cennými minerály. Pokud to dokážeš, nabídnu ti na své lodi stálé místo.“

Poprvé jsem dostal jasné instrukce a informaci, co dostanu za splnění úkolu. V duchu jsem rychle vyhodnotil své možnosti. Když k analyzérům, které jsem koupil v kosmodromu, přidám ty, co mi dala gerd Tamara, a další, které nakoupil Uraz Tukhsh, mám jich celkem osm. Osm příležitostí najít něco cenného a dokázat svou užitečnost.

Odešel jsem z kapitánského můstku a málem vrazil do Dmitryho, který na mě čekal za dveřmi.

„Gnate, víš, co mě zrovna napadlo? Odletěli jsme z planety, aniž bychom k tomu měli povolení, a naši velitelé vůbec neví, co se s námi stalo. Třeba si myslí, že nás zajali, nebo nás můžou rovnou obvinit z dezerce!“

Zkusil jsem kamaráda uklidnit zprávou, že jsem se přes vysílačku spojil s Ivanem Lozovským a oznámil mu, že oba právě nastupujeme do geckhské lodě. Pilot ale dál panikařil.

„Takhle se to ale nedělá! K účasti na expedici potřebujeme oficiální povolení a jasné rozkazy. Máme štěstí, že se o ně dá požádat zpětně. Raději se odpojím ze hry a vyplním hlášení. Aspoň jeden z nás musí postupovat podle pravidel.“

Bylo naprosto zbytečné se s ním hádat. Zheltov je voják a vojáci nedělají nic bez rozkazu. Pro něj byl celý koncept, že by se někdo mohl rozhodovat sám, nemyslitelný a trestuhodný. Takže jsem mu pouze připomněl, že má jen čtvrt ummi, to je hodina a dvacet minut, než ho kapitán bude znovu očekávat na můstku. Poprosil jsem ho také, aby tedy od našeho velení zjistil nějaké informace o příměří s Temnou frakcí. Jaká je situace na frontě? Jaké byly naše ztráty? Udrželi jsme Východní bažinu? Podařilo se Druhé legii vymanit se z obklíčení v Karélii? Chtěl jsem se dozvědět všechno.

Dmitry přikývl a… jeho postava přímo přede mnou ztuhla a zablokovala už tak úzkou chodbu. Sakra! Vážně je tak složité pamatovat si, že se musí vrátit do kajuty, než se odpojí ze hry? Vesmír je červená zóna, takže jeho mohutné tělo odsud nikdy nezmizí. Poprosil jsem Vashu, aby mi ho pomohl odklidit dřív, než se kapitán nebo někdo jiný naštve. Velký geckho ho zvedl jako pírko a odnesl na volné lůžko.

Já sám se kvůli nějakému pitomému hlášení odpojovat nebudu. Jsem ve hře sotva šest hodin a obávám se, že za tak krátkou dobu se mi v reálu ještě nezahojily všechny rány a zlomeniny. V takovém stavu bych ani nedošel na velitelství. Navíc tu mám ještě nějakou práci. Využil jsem volné chvilky a zamířil za lodním mechanikem.

Za hodinu jsem byl o dva tisíce šest set krystalů lehčí. Největší část z celé sumy jsem zaplatil za připojení infračerveného objektivu k helmě naslouchačské zbroje. Chlupatý mechanik mi pravděpodobně nasolil trojnásobek obvyklé ceny, protože mu to netrvalo ani deset minut a nepoužil k tomu skoro žádný materiál. Na druhou stranu práce s unikátním předmětem je určitě riskantnější a vyžaduje vyšší schopnosti. A stejně jsem požadovanou částku neměl s čím srovnat, byl to jen můj odhad. V každém případě už mám objektiv na helmě, a když bude potřeba, můžu si ho snadno sklopit k pravému oku. Funguje v podstatě stejně jako dosud.

Mechanik mi navíc upravil i zbraně. Největší změnou prošel Krechet. Teď má větší zásobník na čtrnáct ran, způsobí o 15 % silnější poškození, a navíc je skoro o třetinu lehčí. Laserová puška Temné frakce, kterou jsem kvůli automatické střelbě dosud nemohl použít, teď dokáže střílet jednotlivými ranami. Má také silnější baterii a měla by být mnohem tišší.

Pulzní laserová puška Temné frakce (upravená).

Vylepšení: Tichá střelba, 2 režimy střelby, vyšší kapacita baterie.

Dostřel: 600 m.

Poškození: 1 300 – 2 800 bodů zdraví.

Rychlost střelby: 11 střel/min.

Nabití baterie: 100 %.

Požadavky statistik: hbitost 15, síla 13.

Požadavky schopností: puška 45, ostrostřelec 20.

Vaše puška a ostrostřelec: nedostatečné.

Jistě, musím do ní ještě dorůst, ale přesto jsem si futuristickou zbraň, která dokáže potichu dostřelit více než na půl kilometru, oblíbil. Dokázala by mě zabít pouhými dvěma nebo třemi zásahy, i kdybych měl nasazenou naslouchačskou zbroj, a proto předpokládám, že s ní dvěma ranami sejmu podobně silného nepřítele. Třeba se mi to někdy povede i na první dobrou.

Dmitry Zheltov se konečně vrátil do hry a hned se po mně sháněl. Z jeho znepokojeného výrazu jsem poznal, že máme nějaký problém, a bohužel jsem se nemýlil.

„Tuleněv přeběhl k Temné frakci. Když se dostal na jejich území, ozval se našim lidem vysílačkou a řekl jim, že celá ta situace ve Východní bažině proběhla jen proto, aby mohl bezpečně proklouznout přes hranici. Prohlásil, že naše frakce už prakticky prohrála celou válku a že by všichni měli následovat jeho příkladu, než bude pozdě. Motal našim vojákům hlavu docela dlouho, než mechanici přišli na to, jak mu zablokovat signál.“

To nebyla znepokojivá novinka – byla to rána do zad! Podle všeho totiž Temná frakce několik posledních měsíců věděla o našich plánech. Znala naše silné a slabé stránky, hesla a kódy, rozmístění minových polí, zásobovací trasy, pozice vojenských jednotek i budov… a to nebylo zdaleka všechno.

„Ale mám i dobré zprávy. A hned tři! Uzel Východní bažina jsme udrželi, přestože to bylo dost náročné. Když gerd Tarasov dorazil s posilami k základně, zbývalo tam jen pět obránců! Postupně padli všichni velitelé a obranu řídila Nelly Svistunová. Tu teď oslavují jako hrdinku. V Karélii mezitím Druhá legie vytřela s Temnou frakcí podlahu a zajala víc než třicet jejích vojáků. Po výslechu je vyměníme za suroviny a čtyři naše lidi, které nepřítel zajal ve Východní bažině. A to nejlepší na konec – náš let je teď oficiálně schválený samotným Raduginem. Máme za úkol shromáždit informace o chování a kultuře našich vládců, o vesmíru obecně, o mimozemských technologiích a tak dále. Ty máš ještě jeden rozkaz navíc, Gnate. Chtějí po tobě, abys podal hlášení o výpravě na území Temné frakce, popsal postup na hodnost gerda a okolnosti získání té nové zbroje.“

„Proč je to tak zajímá? Tys jim o té výpravě nic neřekl?“

„Jasně že řekl. Ale oni to chtějí slyšet i od tebe.“ Zheltov uhnul pohledem a pokračoval. „Ivana Lozovského znepokojilo, jak jednoduše jsme překročili hranici území Temné frakce. Před námi to zkoušely desítky zkušených průzkumníků jak ze západu od Pohřebiště a Zlatých plání, kde jsme přešli my, tak z východu od Velkých jeskyní. Nikdy se jim to nepovedlo. Samozřejmě je to hloupost, ale podle mě nás podezírají ze spolupráce s Temnou frakcí. Já to celkem chápu, kvůli Tuleněvově zradě jsou velitelé jako na trní a každého prověřují ještě víc než obvykle…“

To mi pokazilo náladu. Po tom všem, co jsme pro frakci vykonali? Opravdu jsem si myslel, že my čtyři, co jsme výpravu podnikli, jsme mimo jakékoli podezření. To je tedy vděk za to, že hlavně díky nám si frakce udržela celý uzel Východní bažina. Kdo ví, jak by to dopadlo, kdybychom nepřinutili k ústupu tři stovky nepřátelských vojáků! Udrželo by pět obránců ještě tvrdší útoky? Osobně si myslím, že ani náhodou.

3. KAPITOLA

NEKONEČNÉ ASTEROIDY

Za tři a půl hodiny jsem stál na kapitánském můstku Shiamiru a pozoroval pás asteroidů, který se před námi táhl do délky několika set tisíc kilometrů. Na obrazovce jsem rozeznal jen nejasné útvary tvořené spoustou teček, ale lodní skener odhalil miliony, dokonce miliardy vesmírných objektů od malinkatých zrnek prachu až po kolosy široké jako menší město.

„A co teď, Gnate?“ Uraz Tukhsh se pohodlně opřel do pilotní sedačky a řečí těla jasně naznačil, že teď je to všechno jen na mně. Se sklenkou růžového perlivého nápoje v ruce vypadal úctyhodně.

Zamyšleně jsem hleděl na obrazovku a po chvíli požádal kapitána, aby odfiltroval asteroidy, na kterých nemůžeme přistát. Uraz Tukhsh rychle změnil nastavení, ale obrázek zůstal víceméně totožný.

„Teď zapni gravitační skener a nech na něm zobrazit mapu hustoty těles.“

„Proč to neuděláš sám?“ navrhl nečekaně. „Před chvílí jsem vysvětloval Dmmmitrymu ovládání skeneru a ty jsi všechno překládal. Zajímá mě, jestli ses také něco přiučil!“

Vážně si myslel, že jsem vše jen přeložil a nic si nezapamatoval? Skenery mě zajímaly tak moc, že během kapitánova výkladu mi elektronika vystřelila nahoru, teď jsem ji měl na úrovni 31. A to nemluvím o postupu astrolingvistiky o 2 úrovně. Díky tomu se moje postava dostala na level 39.

Co dál? To byla výborná příležitost předvést kapitánovi, co dokáže má vysoká inteligence. S úsměvem jsem přistoupil k ovládacímu panelu a rychle si pohrál s nastavením. Zobrazil jsem hustotu těles, což úplně změnilo výsledný obraz. Teď na mapě dominovaly dvě barvy. Jedna značila objekty složené ze železa a niklu a druhá minerály s proměnlivým podílem železa a hořčíku, jako je například olivín.

Skenování zvýšeno na úroveň 38.

Kartografie zvýšena na úroveň 40.

Elektronika zvýšena na úroveň 32.

Mineralogie zvýšena na úroveň 14.

Postoupil jste na level 40.

Získal jste 3 volné body schopností. (Celkový počet volných bodů: 7)

Odfiltroval jsem nezajímavé asteroidy, přiblížil pohled a předvedl Urazi Tukhshovi patnáct zbývajících.

„V blízkosti naší lodě se nachází několik objektů s nezvyklou hustotou. Některé jsou příliš lehké, což znamená, že v nich nejspíš jsou nějaké dutiny. Jiné jsou naopak až příliš těžké, jako by je tvořilo něco jiného než železo, křemík a nikl. Výsledek bychom mohli zúžit analýzou radioaktivity. Ta by nám řekla víc o přítomnosti těžkých kovů, jako je thorium, uran a aktinium…“

Kapitán na mě hleděl s otevřenou pusou a pak se otočil k navigátorovi, který vypadal stejně šokovaně. Nějakou chvíli neodpovídal a jen těžce funěl.

„Vážně to dokážeš?“ zeptal se konečně. Přeměřoval si mě legračně přimhouřenýma černýma očima.

Nejspíš jsem udělal něco nezvyklého, proč by na mě jinak oba geckhové tak překvapeně zírali? Nezbývalo mi než jim to vysvětlit podrobně.

„Napadlo mě, že by nebylo špatné výsledky zkombinovat. To však vyžaduje kromě skenování také kartografii a elektroniku, navíc ten váš skener má docela vysoké nároky na schopnosti. A co je největší problém: Máme na výběr z patnácti potenciálně zajímavých těles, ale vezeme s sebou jen osm analyzérů.“

Autorita zvýšena na –7.

To je dost nezvyklá zpráva. Poprvé od chvíle, kdy jsem se stal gerdem, něco změnilo parametr autority a zvýšilo mi ji o bod.

„Co navrhuješ, gerde Gnate?“ Uraz Tukhsh odložil sklenici, otočil se ke mně a pozorně mě poslouchal.

„Pokud proti tomu nic nenamítneš, doporučil bych začít průzkumem toho nejbližšího,“ řekl jsem a ukázal na velké těleso pohybující se necelých dvě stě tisíc kilometrů od nás. „Nachází se na samém okraji pásu, takže se k němu dostaneme jednoduše a rychle. Navíc má podezřele lehké jádro. To znamená, že buď obsahuje dutinu, možná uměle vytvořenou, nebo je plný vody s těžkými izotopy vodíku. Až se k němu dostaneme blíž, zkusím vytvořit trojrozměrný model celého asteroidu s přechody v hustotě. Tím bychom měli zjistit víc. Ale kdyby se to nepovedlo, jeden až dva skeny přímo na povrchu nám aspoň ukážou, z čeho je složené jádro. Pokud tam nenajdeme nic zajímavého, můžeme pokračovat k tomu dalšímu velkému balvanu. Ten je ale v dost hustém mraku malých úlomků, takže se k němu nebudeme moct přiblížit tak snadno.“ Abych to kapitánovi předvedl názorně, vypnul jsem filtr velikosti těles a ukázal na miliony zrádných kamínků, které se okamžitě objevily na obrazovce.

„Začneme s tím nejbližším,“ souhlasil kapitán a otočil se na svého kopilota. Ten náš rozhovor pozorně poslouchal, ale pochybuju, že z něj něco pochopil. „Pojďme rovnou na to. Kvůli dalšímu skenu z dálky už zastavovat nebudeme. Nechci, aby loď ztratila veškerou setrvačnost, Dmmmitrymu by se potom hůř přistávalo.“

Popřál jsem kamarádovi hodně štěstí a předal mu lehký skafandr a zbroj Temné frakce. Vesmírný pilot na mě vyvalil oči, z čehož jsem pochopil, že se mu dárky líbily. Začal mumlat něco jako „To nemůžu přijmout“ a „Určitě je to drahé“.

„Vezmi si to, nestyď se!“ povzbudil jsem ho. „Ten skafandr mi ani nepatří, mám ho jen půjčený od kapitána. Dokud pro něj pracuješ, můžeš ho také používat. Časem ti ho možná i prodá.“

Dal jsem Zheltovovi čas, aby se připravil na přistání, a pospíchal jsem zpátky do kajuty. Zbavil jsem se přebytečných dvanácti kil v batohu a málem jsem z toho skákal radostí. Vlastně ne málem, ale doslova! Opravdu jsem mohl skákat, když jsem se už nemusel plahočit s takovou zátěží.

V kajutě jsem Uline Tar varoval, že tohle bude první přistání našeho nového kopilota, a donutil ji zapnout si bezpečnostní pásy. O deset minut později změnily motory zvuk i hlasitost. Překvapilo mě, že hučely daleko méně než při předchozích přistáních. Trysky také neječely zdaleka tak nepříjemně jako obyčejně, kdy to člověku rozpouštělo ušní maz. Vnímání nebezpečí se ani neozvalo. Loď se jen trochu zhoupla a dosedla na asteroid. Bylo to nejměkčí přistání, jaké jsem zažil.

„Poblahopřejte Dmmmitrymu, zvládl to výborně!“ ozval se z reproduktorů kapitán a celá posádka zatleskala.

Uline spokojeně vycenila zuby, rychle si odepnula pásy a vyměnila barevné oblečení za skafandr.

„Řekni tomu svému kamarádovi, že udělal dobrý první dojem. Jestli si to něčím nezkazí, nejspíš se brzy připojí k posádce. Byl by z něj skvělý hlavní pilot.“

Do toho znovu zazněl kapitánův hlas.

„Mechanici k východu! Ukotvěte loď, ale nákladový prostor zatím neotevírejte. Hned za mechaniky půjdou ven Uline a Gnat. Doufám, Gnate, že zase nespustíš skener hned tady! Vezměte si třetí levitátor a odleťte aspoň pět set metrů daleko… ne, raději kilometr. Všichni ostatní zůstanou uvnitř.“

Naposledy jsem zkontroloval nastavení naslouchačské zbroje. Jedna kyslíková lahev vydrží šest a půl hodiny, magnety v podrážkách můžu libovolně zapínat a vypínat a miniaturní raketky na zádech mě v nízké gravitaci přenesou přes trhliny. Myslím, že to zdaleka není vše, co energetická zbroj reliktů dokáže. Na hrudi i na zádech mám složitou elektroniku a nechce se mi věřit, že by to vše bylo jen pro energetický štít. Zatím ale netuším, jak skryté funkce aktivovat.

„Gnate, nespi! Mechanici už ukotvili loď. Teď jdeme ven my.“

Pospíchal jsem chodbou za velkou geckhskou ženou. Tentokrát mi vůbec nevadilo, že jsem k ní připoutaný. Nebylo na tom nic urážlivého, šlo o bezpečnostní opatření. Vnější dveře se odsunuly do strany a přede mnou se otevřela zimní říše divů. Skály byly pokryté ledovými krystalky odrážejícími miliony světel ze slunečních paprsků a reflektorů Shiamiru.

Držel jsem se v dosahu umělé gravitace vytvořené lodí, klekl si a nožem vyrýpl kousek ledu. Ten jsem v rukavicích rozdrolil mezi prsty. Opravdu to byla jen zmrzlá voda. Pokud na ni miliony let působila silná radiace, možná teď měla o něco vyšší poměr izotopů těžkého vodíku, jako je deuterium, a stopové prvky tritia. Technicky by se pak dala využít v jaderné elektrárně, ale to by vyžadovalo těžké stroje, spoustu času a bezchybnou logistiku. Nic z toho nemáme.

Našel jsem kámen s odhaleným povrchem a kousek z něj odlomil. Při bližším zkoumání vyšlo najevo, že je to jen chondrit, materiál známý z meteoritů, které běžně dopadají na Zemi. Hned jsem věděl, že tu nic moc zajímavého nenajdeme a můžeme odejít.

Mineralogie zvýšena na úroveň 15.

Mineralogie zvýšena na úroveň 16.

Algoritmy hry se mnou souhlasily. Ale Uline Tar už vytáhla levitátor a čekala na mě s neskrývanou netrpělivostí. Jelikož znám její vášeň pro létání, chtěl jsem jí to dopřát. Mně zase pohyb po neprozkoumaném území zvýší kartografii, a tak by bylo hloupé takovou příležitostí pohrdnout.

Rozhodl jsem se nic před Uline nepředstírat. Špičkou boty jsem do ledu vyrýpal geckhskou větu: Není tu nic cenného. Ale jestli chceš, můžeme se proletět. Uline se na kostrbatou čáru celkem dlouho dívala, pak ji potichu smazala podrážkou a ukázala na levitátor.

„Kam potřebuješ odvézt?“ zeptala se nahlas, aby to přes mikrofon slyšela posádka s kapitánem.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vnější hrozba.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.