KONSPIRACE UMBRELLA

Resident Evil v nakladatelství

FANTOM Print

Konspirace Umbrella

Caliban Cove *

Připravujeme, český název bude upřesněn

KONSPIRACE UMBRELLA

S. D. PERRY

FANTOM Print

2014

Copyright © CAPCOM. Licensed for use by Titan Publishing Group Ltd.

This translation of The Umbrella Conspiracy, first published in 2012 year, is published by arrangement with Titan Publishing Group Ltd.

Translation © Kateřina Niklová

ISBN 978-80-7398-655-1 (ePub)

ISBN 978-80-7398-656-8 (mobi)

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

Pro Mÿka, jsi tak daleko

Zlé činy vycházejí ze zlých záměrů.

Aristofanés

Prolog

Latham Weekly, 2. června 1998

BIZARNÍ VRAŽDY V RACCOON CITY

RACCOON CITY – Zohavené tělo dvaačtyřicetileté Anny Mitakiové bylo nalezeno včera pozdě večer na opuštěném pozemku nedaleko jejího domu v severozápadní části Raccoon City, čímž se stala čtvrtou obětí takzvaných „kanibalských vrahů“ nalezenou v okresu Victory Lake nebo v jeho okolí za poslední měsíc. V souladu s pitevními zprávami předchozích obětí vykazovalo i tělo Mitakiové známky částečného pozření, stopy po zubech přitom odpovídaly otiskům těch lidských.

Krátce potom, co dva běžci včera v devět hodin večer tělo slečny Mitakiové objevili, vydal velitel Irons prohlášení, ve kterém trval na tom, že policie „usilovně pracuje na dopadení pachatelů těchto ohavných činů“ a že právě jedná se zástupci města na drastičtějších opatřeních, která by zajistila bezpečí občanů Raccoonu.

Kromě vražd spáchaných kanibalskými vrahy došlo v posledních týdnech v Raccoon Forestu ke třem dalším úmrtím, která mají patrně na svědomí divoká zvířata, počet tajemných úmrtí tak narostl na sedm…

Raccoon Times, 22. června 1998

HRŮZA V RACCOON CITY! DALŠÍ OBĚTI

RACCOON CITY – V neděli brzy ráno byla ve Victory Parku nalezena těla mladého páru, Deanne Ruschová a Christopher Smith se tak stali osmou a devátou obětí této nadvlády násilí, která terorizuje město už od poloviny května tohoto roku.

Obě oběti, věk 19 let, byly v sobotu pozdě v noci nahlášeny jako pohřešované znepokojenými rodiči a byly nalezeny policisty na západním břehu Victory Lake přibližně ve 2 hodiny ráno. Přestože policejní oddělení ještě nevydalo žádné oficiální prohlášení, svědkové objevení těl potvrzují, že oba mladí lidé utrpěli zranění podobná těm předchozích obětí. Doposud nebylo oznámeno, zda se v případě útočníků jedná o lidi nebo zvířata.

Podle přátel mladého páru hovořila dvojice o tom, že by chtěla vystopovat pověstné „divoké psy“, kteří měli být spatřeni v hustě zalesněném parku, a plánovala porušit celoměstský zákaz vycházení, aby tyto domnělé noční tvory spatřila.

Starosta Harris naplánoval na dnešní odpoledne tiskovou konferenci a očekává se, že vydá prohlášení na téma současné krize a bude požadovat přísnější prosazování zákazu vycházení…

Cityside, 21. července 1998

ZVLÁŠTNÍ TAKTICKÁ A ZÁCHRANNÁ JEDNOTKA „S.T.A.R.S.*“ VYSLÁNA SPASIT RACCOON CITY

RACCOON CITY – Po nahlášeném zmizení tří turistů v Raccoon Forestu tento týden se městští úředníci konečně odhodlali zatarasit Route 6, spojnici s podhůřím Arklay Mountains. Policejní velitel Brian Irons včera oznámil, že jednotka S.T.A.R.S. se bude plně podílet na pátrání po turistech a bude spolupracovat s raccoonskou policií i na ukončení série vražd a zmizení, která ničí naši komunitu.

Velitel Irons, sám bývalý příslušník S.T.A.R.S., dnes oznámil (v exkluzivním telefonním rozhovoru pro Cityside), že je „načase uplatnit talenty těchto oddaných mužů a žen k zajištění bezpečí ve městě. Za poslední dva měsíce tu došlo k devíti brutálním vraždám a přinejmenším k pěti zmizením – a všechny tyto události se staly v těsné blízkosti Raccoon Forestu. To nás vede k závěru, že se pachatelé těchto zločinů mohou ukrývat někde v okresu Victory Lake, a příslušníci S.T.A.R.S. mají přesně ty zkušenosti potřebné k jejich nalezení.“

Na otázku, proč nebyla S.T.A.R.S. k těmto případům doposud přizvána, odpověděl velitel Irons jen to, že S.T.A.R.S. asistovala policii už od začátku a bude „vítanou pomocí“ oddělení, které se vraždami zabývá.

S.T.A.R.S. byla založena v New Yorku roku 1967. Jedná se o soukromě financovanou organizaci řízenou skupinou vojenských důstojníků v penzi a bývalých operativců z řad CIA a FBI. Jejím původním účelem byl boj proti terorismu napojenému na kulty, pod vedením bývalého ředitele NSDA (Národní bezpečnostní a obranné agentury) Marka Palmieriho však rychle rozšířila své zaměření na všechno od jednání s únosci přes luštění kódů po potlačování nepokojů. Pobočky S.T.A.R.S. spolupracují s místními bezpečnostními agenturami a jsou organizovány tak, aby mohly fungovat jako samostatné jednotky. Pobočka S.T.A.R.S. v Raccoon City byla zřízena v roce 1972, poté co se několika místním obchodníkům podařilo shromáždit dostatek financí. V současné době je velením pověřen kapitán Albert Wesker, který byl do funkce jmenován ani ne před šesti měsíci.

1

Jill už tak mířila pozdě na informativní schůzku, když se jí cestou ke dveřím nějak podařilo upustit klíče do hrnku s kávou. Ozvalo se tlumené cvaknutí, jak dopadly na dno, a když se zastavila uprostřed kroku a nevěřícně se zadívala na svůj kouřící keramický hrnek, zpod druhé paže jí vyklouzl tlustý stoh složek a spadl na zem. Sponky a papírky s poznámkami se rozlétly po tmavém koberci.

„Do prdele.“

Pohlédla na hodinky a s hrnkem v ruce se otočila zpátky ke kuchyni. Wesker svolal schůzku přesně na 19 hodin, což znamenalo, že měla asi devět minut na to, aby zvládla cestu, která autem trvala deset, našla parkovací místo a dostala svůj zadek na židli. První otevřené jednání od chvíle, co S.T.A.R.S. převzala případ – k čertu, první skutečný mítink od chvíle, co ji převeleli do Raccoonu – a ona přijde pozdě.

No jasně. Poprvé za dlouhé roky mě skutečně zajímá, jestli někam přijdu včas, a já se sesypu u dveří…

S tichými nadávkami si pospíšila ke dřezu, cítila se napjatá a zlobila se sama na sebe za to, že nevyrazila dřív. Mohl za to ten případ, ten zatracený případ. Do kopie koronerovy zprávy se pustila hned po snídani a celý den ji procházela a pátrala po něčem, co poldům uniklo, jak ale den ubíhal a ona nenacházela nic nového, cítila se čím dál frustrovanější.

Vylila hrnek, sebrala teplé, mokré klíče, utřela si je do džínů a odkvapila zpátky ke vstupním dveřím. Dřepla si, aby posbírala papíry – a zahleděla se na lesklou fotografii, která skončila úplně nahoře.

Ach, holky…

Pomalu ji zvedla, i když věděla, že nemá čas, nedokázala ale odtrhnout oči od malinkých, krví zbrocených tváří. Napětí, které v ní celý den narůstalo, zesílilo ještě víc, na okamžik tak dokázala jen dýchat a hledět na fotku z místa činu. Becky a Priscilla McGeeovy, věk devět a sedm. Předtím fotku rychle přešla s tím, že na ní není nic, co by musela vidět…

…ale není to pravda, že? Můžeš dál předstírat, nebo si to konečně přiznat – všechno je teď jiné, v den, kdy zemřely, se všechno změnilo.

Když se přestěhovala do Raccoonu, byla ve velkém stresu, nebyla si svým převelením jistá, nebyla si dokonce jistá ani tím, jestli chce zůstat u S.T.A.R.S. Byla ve své práci dobrá, vzala ji ale jen kvůli Dickovi; po svém odsouzení na ni začal naléhat, aby změnila práci. Chvíli to trvalo, otec ale neustále naléhal a znovu a znovu jí opakoval, že jeden uvězněný Valentine je víc než dost, dokonce přiznal, že chyboval, když ji vychoval takovým způsobem. Se svým výcvikem a zázemím neměla mnoho možností – S.T.A.R.S. ale uměla ocenit její dovednosti a nezajímalo ji, jak k nim přišla. Plat nebyl špatný a práce byla riziková, což se jí líbilo… Při pohledu zpátky změnila kariéru překvapivě snadno; Dick měl radost a ona dostala šanci zjistit, jak si žije druhá polovina lidstva. Přesto pro ni bylo stěhování těžší, než si myslela. Poprvé od chvíle, co šel Dick sedět, se cítila doopravdy sama a práce pro vládu jí začala připadat jako vtip – dcera Dicka Valentinea jako strážkyně pravdy, spravedlnosti a amerického způsobu života. Dokonce ji povýšili, dostala se k Alfa týmu a pořídila si hezký domek na předměstí – bylo to šílené a ona vážně zvažovala, že by prostě zdrhla, všeho se vzdala a vrátila se k dřívějšímu životu…

…dokud se na jejím prahu neobjevily dvě malé holky, které bydlely naproti přes ulici, a uplakaně se jí nezeptaly, jestli je doopravdy policistka. Jejich rodiče byli v práci a ony nemohly najít svého psa…

…Becky měla na sobě zelenou školní uniformu, malá Pris kombinézu – a obě stydlivě fňukaly…

Štěně se zatoulalo do zahrady jen o několik bloků dál, bez problémů ho společně našly, a ona získala nové kamarádky. Sestry Jill okamžitě adoptovaly, po škole jí nosily zvadlé kytičky, o víkendu si hrály na jejím dvorku a pořád dokola jí zpívaly písničky, které pochytily z filmů a kreslených seriálů. Děvčátka sice zázračně nezměnila její náhled na život ani ji nezbavila samoty, způsobila ale, že aspoň na čas odsunula stranou myšlenky na odjezd. Poprvé za svých třiadvacet let měla pocit, že je součástí komunity, ve které žila a pracovala, a změna byla tak nepatrná a postupná, že si toho skoro ani nevšimla.

Před šesti týdny se Becky a Pris zatoulaly při rodinném pikniku ve Victory Parku a staly se prvními oběťmi psychopatů, kteří od té doby terorizovali celé izolované město.

Fotka se jí lehce třásla v ruce a nijak ji nešetřila. Becky ležela na zádech, slepě zírala na nebe a v břiše měla obrovskou, rozšklebenou díru. Pris byla natažená hned vedle ní, paže měla rozhozené a ze štíhlých údů krutě utrhané kusy masa. Obě děti byly vykuchané a zemřely na masivní trauma dřív, než mohly vykrvácet. Pokud křičely, nikdo je neslyšel…

Dost! Jsou pryč, můžeš s tím ale konečně něco udělat!

Jill shrnula papíry do složky, vyšla ven do brzkého večera a zhluboka se nadechla. Ve sluncem prohřátém vzduchu se vznášela vůně čerstvě posekané trávy. O kus dál v ulici štěkal šťastně pes a křičely děti.

Pospíšila si k malému, zprohýbanému šedému hatchbacku zaparkovanému u obrubníku, donutila se nepodívat na tichý dům McGeeových, nastartovala a vyrazila. Po širokých předměstských ulicích svého sousedství jela se staženým okýnkem a s omezením rychlosti si velkou hlavu nedělala, dávala ale dobrý pozor, aby se jí pod kola nepřipletly děti a domácí mazlíčci. Venku jich hodně nebylo. Od chvíle, co začaly potíže, čím dál víc lidí zavíralo děti a zvířata doma i během dne.

Malý hatchback se otřásl, když šlápla na plyn a najela po nájezdu na dálnici 202, teplý, suchý vítr jí přitom odhazoval z tváře dlouhé vlasy. Bylo to příjemné, jako by se právě probudila ze zlého snu. Uháněla prosluněným večerem a stíny stromů na silnici se zatím prodlužovaly.

Ať už za tím byl osud nebo prostě štěstěna, události v Raccoon City se dotkly jejího života. Už nemohla dál předstírat, že je jen zatrpklá bývalá zlodějka, která se snaží neskončit v base a pravidla dodržuje pouze proto, aby udělala radost otci, anebo že to, k čemu se S.T.A.R.S. chystá, je jen další práce. Záleželo na tom. Ty děti byly mrtvé a jejich vrazi volní, takže mohli dál zabíjet, a jí na tom záleželo.

Složky obětí na sedadle vedle ní lehce šustily, jak si s horním listem pohrával vítr; jako by se jednalo o devět neklidných duchů, mezi které patřily i Becky a Priscilla McGeeovy. Položila ruku na třepotající se papír a slíbila si, že ať už to bude stát cokoli, najde viníka. Bez ohledu na to, čím bývala a čím bude, změnila se… a nespočine, dokud vrahové nevinných nebudou za své činy potrestáni.

„Hej, Chrisi!“

Chris se otočil od automatu na pití a uviděl, že k němu prázdnou chodbou míří Forest Speyer se širokým úsměvem na snědé, chlapecké tváři. Forest byl ve skutečnosti o několik let starší než Chris, vypadal ale jako mladistvý rebel – měl dlouhé vlasy, džínovou bundu s cvočky a na levém rameni tetování lebky kouřící cigaretu. Byl taky výborný mechanik a jeden z nejlepších střelců, jaké kdy Chris viděl v akci.

„Hej, Foreste. Co je?“ Chris sebral z automatu plechovku s limonádou a pohlédl na hodinky. Do schůzky pořád zbývalo pár minut. Unaveně se usmál, když se před ním Forest zastavil a modré oči mu jiskřily. Forest nesl v náruči neprůstřelné vesty, opasky s výstrojí a brašny.

„Wesker dal Marinimu svolení zahájit pátrání. Bravo tým jde do akce.“ Forest byl vzrušený, díky alabamskému přízvuku ale zněla jeho řeč typicky líně. Odložil věci do jednoho z křesel pro návštěvy a široce se zakřenil.

Chris se zamračil. „Kdy?“

„Hned. Jenom co nahodím helikoptéru.“ Forest si natáhl přes triko neprůstřelnou vestu a dál mluvil: „Zatímco Alfa tým bude sedět na zadku a dělat si poznámky, my půjdeme a nakopeme těm kanibalům prdele!“

Nám u S.T.A.R.S. teda sebevědomí rozhodně nechybí. „Jo, no… hlavně si hlídejte záda, dobře? Pořád si myslím, že tu jde o víc než jenom o bandu uslintaných cvoků v lese.“

„Ty to musíš vědět.“ Forest si odhrnul vlasy dozadu, zapnul si opasek a už se zjevně soustředil na misi. Chris uvažoval, že by řekl víc, nakonec se ale rozhodl neudělat to. Forest byl možná chvastoun, byl ale taky profesionál; nepotřeboval připomínat, aby byl opatrný.

Víš to jistě, Chrisi? Myslíš si, že Billy byl dost opatrný?

Chris si v duchu povzdychl, lehce poplácal Foresta po rameni a malou čekárnou v patře a poté chodbou zamířil do operačního střediska. Překvapilo ho, že Wesker poslal týmy do akce odděleně. Bylo běžné, že méně zkušení příslušníci S.T.A.R.S. prováděli prvotní průzkum, tohle ale určitě nebyla běžná operace. Už jen samotný počet úmrtí, k nimž tu došlo, vyžadoval agresivnější postup. Fakt, že stopy naznačovaly, že jde o organizované vraždy, měl celou akci povýšit na status A1, Wesker se ale stále tvářil, jako by se jednalo o tréninkovou akci.

Nikdo jiný to nevidí; neznali Billyho…

Chris si znovu vzpomněl na telefonát od kamaráda z dětství, který obdržel minulý týden pozdě v noci. Už nějaký čas o Billym nic neslyšel, věděl ale, že přijal místo výzkumného pracovníka u Umbrelly, farmaceutické společnosti a největšího podílníka na hospodářské prosperitě Raccoon City. Billy nikdy nebyl lekavý, hrůza a zoufalství v jeho hlase tak Chrise rázem probraly a naplnily ho hlubokými obavami. Billy ze sebe vychrlil, že je v nebezpečí, že všichni jsou v nebezpečí, a prosil Chrise, aby se s ním sešel v bistru na kraji města, vůbec se ale neobjevil. Od té doby o něm nikdo nic neslyšel.

Během bezesných nocí, které od Billyho zmizení uplynuly, si Chris celou věc znovu a znovu probíral a snažil se sám sebe přesvědčit, že neexistuje žádné spojení mezi tím, co se stalo, a útoky na Raccoon, nedokázal ale setřást sílící jistotu, že tu jde o víc, než se zdá, a že Billy přesně věděl o co. Poldové zkontrolovali Billyho byt a nenašli nic, co by svědčilo o něčem nekalém… instinkty ale Chrisovi napovídaly, že jeho přítel je mrtvý a že byl zabit proto, aby nemohl mluvit.

A zdá se, že jsem jediný, kdo si to myslí. Ironse to ani v nejmenším nezajímá a tým si myslí, že se prostě trápím ztrátou starého přítele.

Odsunul ty myšlenky stranou, obešel roh a dunění podpatků jeho bot se tlumeně rozlehlo pod klenutým stropem chodby v prvním patře. Potřeboval se soustředit a odhalit příčiny Billyho zmizení, byl ale vyčerpaný, skoro nespal a od chvíle, co mu Billy zavolal, trpěl úzkostí. Možná ztrácel nadhled, možná nedávné události zamlžily jeho objektivitu…

Jak se blížil ke kanceláři S.T.A.R.S., donutil se nemyslet vůbec na nic, odhodlaný zachovat si při schůzce čistou hlavu. Bzučící zářivky nad hlavou se zdály v ostrém podvečerním světle, které plnilo chodbu, poněkud zbytečné; policie v Raccoonu sídlila v klasické, i když nekonvenční budově, skutečném výkvětu architektury, vykládaném dlaždicemi a těžkým dřevem, měla ale příliš mnoho oken, jejichž úkolem bylo zachytit slunce. Když byl ještě dítě, měla tu sídlo radnice Raccoon City. Poté co se místní populace před deseti lety rozrostla, byla budova opravena a proměněna v knihovnu, před čtyřmi lety pak v policejní stanici. Vypadalo to, jako by se tu neustále něco přestavovalo.

Dveře kanceláře S.T.A.R.S. zely dokořán a ven na chodbu se nesly bručivé mužské hlasy. Chris na okamžik zaváhal, protože mezi nimi poznal hlas velitele Ironse. „Prostě mi říkejte Brian“ Irons byl sebestředný, sobecký politik, který se za poldu jenom vydával. Nebylo žádným tajemstvím, že měl své upocené prsty ve všem. Ve čtyřiadevadesátém se zapletl do podvodu s pozemky v okrese Cider, a přestože mu soud nic nedokázal, nikdo, kdo ho znal, o jeho vině nepochyboval.

Chris zavrtěl hlavou a poslouchal Ironsův podlézavý hlas. Jen těžko věřil tomu, že kdysi velel raccoonské pobočce S.T.A.R.S., i když jenom jako úředník. A ještě těžší bylo uvěřit tomu, že se z něho pravděpodobně jednou stane starosta.

Samozřejmě nepomáhá, že tě z duše nenávidí, co, Redfielde?

Jo, no. Chris nerad líbal někomu prdel a Irons si se žádným jiným vztahem neuměl poradit. Aspoň že Irons nebyl úplně neschopný, měl přinejmenším nějaký vojenský výcvik. Chris ovládl svůj výraz a vešel do malé, přecpané kanceláře, která sloužila jako kumbál a operační středisko S.T.A.R.S. v jednom.

Barry a Joseph stáli u stolu zelenáčů, procházeli krabici s papíry a tiše spolu hovořili. Brad Vickers, pilot Alfa týmu, o kus dál popíjel kávu, civěl na hlavní obrazovku počítače a mírné rysy měl stažené do trpkého výrazu. Na druhé straně místnosti seděl kapitán Wesker s rukama za hlavou v křesle a nevýrazně se usmíval něčemu, co mu vykládal velitel Irons. Ten opíral své mohutné tělo o Weskerův stůl a při mluvení si tlustou rukou hladil pečlivě upravený knír.

„Tak jsem mu řekl: ‚Otisknete, co budu chtít, Bertolucci, a bude se vám to líbit, jinak už z téhle kanceláře nedostanete žádné další vyjádření!‘ A on na to…“

„Chrisi!“ přerušil Wesker velitele a poposedl dopředu. „Fajn, že jste tady. Vypadá to, že můžeme přestat plýtvat časem.“

Irons se na Chrise zamračil, Chris si ale zachoval netečný výraz. Ani Wesker neměl Ironse rád a vůbec se nesnažil chovat zdvořile, když s ním musel jednat. A podle lesku jeho očí ho ani nezajímalo, kdo o tom ví. Chris vešel do kanceláře a zastavil se u stolu, o který se dělil s Kenem Sullivanem, členem Bravo týmu. Týmy obyčejně pracovaly na směny, takže nepotřebovaly moc místa. Odložil neotevřenou plechovku s pitím na poškrábanou desku stolu a pohlédl na Weskera.

„Posíláte Bravo tým do terénu?“

Kapitán na něj nevýrazně hleděl s pažemi založenými na hrudi. „Je to běžný postup, Chrisi.“

Chris se posadil a zamračil se. „Jo, ale po našem rozhovoru minulý týden bych si myslel…“

Irons ho přerušil. „Byl to můj rozkaz, Redfielde. Vím, že si myslíte, že tu jde o nějaké spiknutí, já ale nevidím důvod, proč se odchýlit od zaběhnuté strategie.“

Pokrytecký blb…

Chris se donutil usmát, protože věděl, že to Ironse podráždí. „Jistě, pane. Mně nic vysvětlovat nemusíte.“

Irons se na něj chvíli mračil a mrkal prasečíma očkama, pak se ale rozhodl nechat to být.

Otočil se k Weskerovi. „Až se Bravo vrátí, očekávám hlášení. Teď mě omluvte, kapitáne.“

Wesker kývl. „Veliteli.“

Irons prošel kolem Chrise a opustil místnost. Nebyl pryč ani minutu, když se ozval Barry.

„Netrpí velitel náhodou zácpou? Možná bychom se měli složit a koupit mu k Vánocům projímadlo.“

Joseph a Brad se zasmáli, Chris se k nim ale nedokázal přidat. Irons byl sice všem pro smích, zpackané vyšetřování ale vtipné nebylo. S.T.A.R.S. měla být povolána do akce hned na začátku, neměla být jenom zálohou místní policie.

Pohlédl znovu na Weskera, který se neustále dokonale ovládal a tvářil se nečitelně. Wesker převzal velení nad pobočkou S.T.A.R.S. v Raccoonu teprve před několika měsíci, a to na příkaz centrály v New Yorku, a Chris pořád nevěděl, co si o něm má myslet.

Zdálo se, že nový kapitán je přesně takový, jak se o něm říkalo: uhlazený, profesionální a chladný, často ale působil odtažitě, jako by se ho dění okolo vůbec netýkalo.

Wesker si povzdychl a vstal. „Promiňte, Chrisi. Vím, že jste chtěl, aby všechno proběhlo jinak, Irons ale nevěřil vašim… pochybnostem.“

Chris kývl. Wesker mohl dát doporučení, ale jen Irons mohl zvýšit status mise. „Není to vaše vina.“

Zamířil k nim Barry a obrovskou pěstí se drbal v krátkém rusém vousu. Barry Burton měřil sotva šest stop, byl ale stavěný jako náklaďák. Vedle své rodiny a sbírky zbraní měl jen jednu vášeň, posilování, a bylo to na něm vidět.

„Žádný strach, Chrisi. Marini nám zavolá hned, jak ucítí potíže. Irons tě jenom provokuje.“

Chris znovu kývl, ale nelíbilo se mu to. K čertu, Enrico Marini a Forest Speyer byli jedinými veterány v Bravo týmu. Ken Sullivan byl dobrý průzkumník a brilantní chemik, ale navzdory výcviku by netrefil ani stodolu. Richard Aiken byl vynikající komunikační expert, ale i jemu scházela zkušenost v poli. Posledním členem týmu byla Rebecca Chambersová, která byla u S.T.A.R.S. teprve tři týdny a měla být nějaký lékařský génius. Chris se s ní několikrát setkal, a třebaže se zdála bystrá, byla ještě dítě.

Nestačí to. Dokonce ani my všichni možná nebudeme stačit.

Otevřel si plechovku s limonádou, ale nenapil se, místo toho přemýšlel, proti čemu S.T.A.R.S. vlastně stojí, a myslí se mu přitom znovu rozléhaly Billovy prosby, jeho zoufalá slova.

„Zabijí mě, Chrisi! Zabijí každého, kdo něco ví! Sejdi se se mnou hned teď u Emmy a já ti všechno povím…“

Chris hleděl vyčerpaně do prázdna a jako jediný věděl, že brutální vraždy jsou jen vrcholkem příslovečného ledovce.

Barry stál celou minutu u Chrisova stolu a snažil se vymyslet, co jiného by ještě mohl říct, nezdálo se ale, že by měl Chris náladu na pokec. Barry v duchu pokrčil rameny a zamířil zpátky k Josephovi, který procházel složky. Chris byl fajn chlap, někdy si ale věci příliš bral; dostane se z toho, jakmile přijde v akci řada na ně.

Páni, to ale bylo horko! Dolů po páteři se mu řinuly zdánlivě nekonečné stružky potu a lepily mu triko na široká záda. Klimatizace byla zase v háji, a i když nechali otevřené dveře, malinká kancelář S.T.A.R.S. byla nepříjemně teplá.

„Měl jsi štěstí?“

Joseph vzhlédl od hromady papírů a hubená tvář se mu roztáhla v nešťastném úsměvu. „Děláš si srandu? Mám pocit, jako by někdo tu zatracenou věc schválně schoval.“

Barry si povzdychl a vzal do ruky několik složek.

„Možná je našla Jill. Když jsem včera večer odcházel, byla pořád tady a už asi posté pročítala výpovědi svědků…“

„Co vlastně hledáte?“ zeptal se Brad.

Barry a Joseph na něj pohlédli. Brad seděl u počítače se sluchátky na uších a monitoroval tým Bravo při letu nad zalesněným okresem, zrovna teď se ale tvářil znuděně.

Joseph odpověděl: „Barry tvrdí, že tu někde byly plány starého Spencerova sídla, které vydali v nějakém architektonickém časopise v době, kdy byl dům postaven.“ Odmlčel se a zakřenil se na Brada. „Já si ale myslím, že starý Barry začíná být senilní. Paměť prý odchází první.“

Barry se na něj dobromyslně zamračil. „Starý Barry ti pořád dokáže nakopat prdel, prcku.“

Joseph na něj pohlédl s hranou vážností. „Jo, ale budeš si to potom pamatovat?“

Barry se zachechtal a zavrtěl hlavou. Bylo mu teprve třicet osm, u S.T.A.R.S. v Raccoonu ale sloužil už patnáct let, což z něj dělalo nejstaršího člena. Musel proto snášet spoustu narážek na svůj věk, a to hlavně od Josepha.

Brad povytáhl obočí. „Spencerova vila? Proč by se měl o její plány zajímat časopis?“

„Vy děcka se musíte víc učit dějepis,“ řekl Barry. „Dům vyprojektoval sám George Trevor krátce před svým zmizením. Byl to slavný architekt, který postavil všechny ty divné mrakodrapy v D. C. – Trevorovo zmizení je možná důvod, proč Spencer sídlo zavřel. Říká se, že se Trevor během stavby domu zbláznil, a když ho dokončili, ztratil se v něm a bloumal chodbami, dokud nezemřel hlady.“

Brad si odfrkl, tvářil se ale neklidně. „Blbost. O něčem podobném jsem nikdy neslyšel.“

Joseph mrkl na Barryho. „Ne, je to pravda. Jeho zmučený duch se teď noc co noc plouží sídlem, bledý a vychrtlý, a někdy je prý slyšet, jak kvílí: ‚Brad Vickers… přiveďte mi Brada Vickerse…‘“

Brad se začervenal. „Jo, haha. Jsi fakt komik, Froste.“

Barry zavrtěl s úsměvem hlavou, opět ho ale napadlo, jak se Brad vlastně k Alfa týmu dostal. Byl nepochybně nejlepší hacker ve službách S.T.A.R.S. a taky docela ucházející pilot, pod tlakem se ale hroutil. V Bradově nepřítomnosti o něm Joseph mluvil jako o „zbabělém Vickersovi“, a třebaže příslušníci S.T.A.R.S. obvykle drželi pospolu, nikdo Josephovo tvrzení nepopřel.

„Tak proto ho Spencer uzavřel?“ zeptal se Brad Barryho, ve tváři byl pořád trochu rudý.

Barry pokrčil rameny. „Pochybuju. Měl to být dům pro hosty určený šéfům Umbrelly. Trevor sice opravdu někdy v době, kdy dům dokončili, zmizel, Spencer byl ale cvok. Přestěhoval centrálu Umbrelly do Evropy, zapomněl jsem kam přesně, a prostě sídlo zabednil. Jako by spláchl několik miliónů do záchodu.“

Joseph se ušklíbl. „Jasně. Jako by to Umbrelle uškodilo.“

Pravda. Spencer byl možná cvok, měl ale taky dost peněz a obchodního důvtipu na to, aby si najal správné lidi. Umbrella byla jednou z největších farmaceutických společností se zaměřením na lékařský výzkum. Ani před třiceti lety je ztráta několika miliónů asi moc nebolela.

„Každopádně,“ pokračoval Joseph, „lidi z Umbrelly oznámili Ironsovi, že tam někoho poslali, aby to místo zkontroloval, a bylo v pořádku, žádné známky vloupání.“

„Tak proč hledáte plány?“ zeptal se Brad.

K Barryho překvapení odpověděl Chris. Připojil se k nim a mladistvou tvář měl najednou tak soustředěnou, že jeho výraz hraničil s posedlostí.

„Protože je to jediné místo v lese, které nezkontrolovala policie, a leží prakticky uprostřed mezi místy činu. A protože nemůžeš vždycky věřit všemu, co lidi říkají.“

Brad se zamračil. „Ale pokud tam Umbrella někoho poslala…“

Ať už se Chris chystal říct cokoli, přerušil ho Weskerův vyrovnaný hlas, který k nim dolehl z přední části místnosti.

„Dobrá, lidi. Zdá se, že se k nám slečna Valentinová nemíní přidat, tak co kdybychom začali?“

Barry zamířil ke svému stolu a poprvé od chvíle, co celá ta věc začala, si dělal o Chrise starosti. Naverboval ho do S.T.A.R.S. před několika lety na základě náhodného setkání v místním obchodě se zbraněmi. Chris dokázal, že je pro tým přínosem, byl bystrý a rozvážný stejně jako bezvadný střelec a dobrý pilot.

Ale teď…

Barry se láskyplně zadíval na obrázek Kathy a děvčat na svém stole. Bylo pochopitelné, že byl Chris vraždami v Raccoonu posedlý, obzvláště po zmizení svého přítele. Nikdo ve městě nechtěl další oběti. Barry měl rodinu a byl stejně odhodlaný jako zbytek týmu vrahy zastavit. Chris to ale se svojí neodbytnou podezřívavostí přeháněl. Co tím myslel, že se nedá vždycky věřit tomu, co lidi říkají? Že jim lhala buďto Umbrella, nebo velitel Irons…

Směšné. Pobočka Umbrelly, kterou tvořila chemička a administrativní budovy na kraji města, zaměstnávala tři čtvrtiny lidí v Raccoon City; bylo by pro ně neefektivní lhát. A kromě toho měla Umbrella přinejmenším stejně solidní pověst jako jiné velké korporace – možná se dopouštěla průmyslové špionáže, ale krádeže lékařských tajemství byly na hony vzdálené vraždě. A velitel Irons, přestože byl tlustý, lstivý nadutec, nepatřil k lidem, kteří by si ušpinili ruce něčím větším, než bylo přijetí nelegálních příspěvků na kampaň; ten chlap se chtěl stát starostou, proboha.

Barry ještě chvíli hleděl na fotku své rodiny, pak obrátil židli k Weskerovu stolu, a uvědomil si, že prostě chce, aby se Chris mýlil. Ať už se v Raccoon City dělo cokoli, tak zákeřná brutalita nemohla být plánovaná. A to znamenalo…

Barry nevěděl, co to znamená. Povzdychl si a čekal, až začne mítink.

2

Jill se nesmírně ulevilo, když během úprku k otevřeným dveřím kanceláře S.T.A.R.S. uslyšela Weskerův hlas. Při příjezdu viděla odlétat jednu z helikoptér a byla si jistá, že vyrazili do akce bez ní. V jistých ohledech byla S.T.A.R.S. velice uvolněnou organizací. Zároveň v ní ale nebylo místo pro lidi, kteří neuměli držet krok – a ona si moc přála být u tohoto případu hned od začátku.

„Raccoonská policie stanovila pátrací perimetr, který zahrnuje sektory jedna, čtyři, sedm a devět. Nás zajímají centrální zóny a tým Bravo přistane tady…“

Aspoň že nešla příliš pozdě; Wesker vedl všechny mítinky stejně: shrnutí situace, teorie a otázky a odpovědi. Zrovna teď ukazoval vpředu v místnosti na mapu, na které byla barevnými značkami uvedena místa nálezů těl. Skoro se ani nezarazil, když rychle zamířila ke svému stolu, cítila se při tom, jako by byla zpátky v základním výcviku a přišla pozdě do hodiny.

Chris Redfield se na ni usmál, když si sedala, ona mu pokývla a soustředila se na Weskera. Z raccoonského týmu zatím nikoho dobře neznala, Chris se ale po jejím příchodu opravdu snažil, aby se cítila vítaná.

„…po průletu nad ostatními centrálními oblastmi. Až se nám ohlásí, budeme mít lepší představu o tom, kam soustředit energii.“

„Ale co Spencerovo sídlo?“ zeptal se Chris. „Leží prakticky uprostřed mezi místy činu. Když začneme tam, budeme moct vést ucelenější pátrání.“

„A pokud nás informace týmu Bravo nasměrují do té oblasti, můžete si být jistý, že tam taky pátrat budeme. Prozatím ale nevidím důvod, proč by to místo mělo být naší prioritou.“

Chris se zatvářil nevěřícně. „Máme jen slovo Umbrelly, že to sídlo je zajištěné…“

Wesker se opřel o stůl a pevné rysy měl bez výrazu. „Chrisi, všichni chceme přijít té věci na kloub. Musíme ale pracovat jako tým a nejlepší strategií bude, když se napřed podíváme po těch zmizelých turistech, než začneme dělat ukvapené závěry. Bravo se tam porozhlédne a budeme postupovat podle příručky.“

Chris se zamračil, nic víc ale neřekl. Jill odolala nutkání protočit nad Weskerovým malým proslovem očima. Technicky vzato jednal správně, vynechal ale to, že je politicky moudré udělat, co chtěl velitel Irons. Během celého vyšetřování vražedného řádění dával všem jasně najevo, že to on tu rozhoduje. Nevadilo by jí to, kdyby se Wesker nesnažil předstírat, že je nezávislý, rozvážný muž, který nehraje politickou hru. Vstoupila do S.T.A.R.S., protože nesnášela tu zasranou byrokracii, která z velké části ovládala výkonnou moc, Weskerova zjevná podlézavost vůči veliteli ji proto dráždila.

No, nezapomeň, že kdybys nezměnila zaměstnání, existovala dobrá šance, že skončíš v base…

„Jill. Vidím, že jste se konečně obtěžovala přijít. Podělte se s námi o svůj brilantní náhled. Co pro nás máte?“

Jill se vyrovnaně postavila Weskerovu ostrému pohledu a snažila se působit stejně chladně a sebevědomě jako on. „Obávám se, že nic nového. Jediným očividným pojítkem je poloha…“

Sklopila oči a přelétla pohledem své poznámky na hromadě složek před sebou.

„Hm, vzorky tkání zpod nehtů Becky McGeeové i Chrise Smithe se přesně shodují, to nám včera potvrdili… a Tonya Liptonová, třetí oběť, se určitě vydala na výlet do kopců, to znamená do sektoru sedm B…“

Znovu vzhlédla a přednesla Weskerovi svůj návrh. „V tuto chvíli se kloním k teorii, že se v horách schovává nějaký ritualistický kult o čtyřech až jedenácti členech s hlídacími psy vycvičenými k útoku na vetřelce na jejich území.“

„Rozveďte to.“ Wesker si založil paže na hrudi a čekal.

Aspoň se jí nikdo nesmál. Jill proto pokračovala a začala se pro svoji teorii zapalovat. „Kanibalismus a mrzačení naznačuje ritualistické chování, stejně jako přítomnost shnilého masa nalezeného na některých obětech – jako by s sebou vrahové při útocích nosili části svých předchozích neznámých obětí. Máme vzorky slin a tkání čtyř lidských útočníků, výpovědi očitých svědků ale hovoří až o deseti nebo jedenácti lidech. A oběti zabité zvířaty byly nalezeny nebo napadeny přibližně ve stejné oblasti, jako by se zatoulaly na nějaké zakázané místo. Sliny se zdají být psí, i když v tomto bodě existuje jistý nesouhlas…“ Zmlkla, protože skončila.

Weskerova tvář nic neprozrazovala, pomalu ale kývl. „To nebylo špatné, to nebylo vůbec špatné. Chtěl by někdo tuto teorii vyvrátit?“

Jill si povzdychla. Nelíbilo se jí, že má podkopat vlastní teorii, ale byla to součást její práce – a aby byla upřímná, právě to podporovalo jasné, racionální uvažování. S.T.A.R.S. trénovala své lidi tak, aby se neupínali jen na jednu cestu vedoucí k pravdě.

Znovu nahlédla do poznámek. „Je vysoce nepravděpodobné, že by se tak velký kult často stěhoval, a vraždy začaly před příliš krátkou dobou, než aby šlo o místní; raccoonská policie by musela narazit na nějaké předchozí náznaky, eskalaci takového chování. Míra posmrtného zohavení navíc ukazuje na neorganizované útočníky a ti obvykle pracují sólo.“

Vzadu v místnosti se ozval Joseph Frost, vozový specialista Alfa týmu: „Útok zvířat by ale odpovídal, chránili si své území a podobně.“

Wesker vzal do ruky fix, přistoupil k tabuli u stolu a řekl: „Souhlasím.“

Na tabuli napsal teritorialita a otočil se zpátky k ní. „Ještě něco?“

Jill zavrtěla hlavou, měla ale dobrý pocit, protože aspoň něčím přispěla. Věděla, že teorie kultu je přitažená za vlasy, nic jiného ji ale nenapadlo. Policii nenapadlo vůbec nic lepšího.

Wesker obrátil pozornost k Bradu Vickersovi, který nadhodil, že by mohlo jít o novou formu terorismu, a brzy proto uslyší nějaké požadavky. Wesker připsal na tabuli terorismus, nezdál se ale tou představou nadšený. A ani nikdo jiný. Brad se proto rychle vrátil ke sluchátkům a zkontroloval status týmu Bravo.

Joseph s Barrym se rozhodli neteoretizovat a Chrisův názor na vraždy byl všeobecně známý, i když byl poněkud vágní; věřil, že se jedná o organizovaný útok, za kterým stály vnější vlivy. Wesker se zeptal, jestli může dodat něco nového (Jill si všimla, že zdůraznil nového), a Chris zavrtěl deprimovaně hlavou.

Wesker zavřel fix, posadil se na kraj stolu a zamyšleně se zahleděl na skoro prázdnou tabuli. „Je to začátek,“ řekl. „Vím, že už jste všichni četli policejní hlášení i zprávy patologa a poslechli si výpovědi očitých svědků.“

„Tady Vickers, přepínám,“ řekl vzadu Brad tiše do mikrofonu a přerušil tak Weskera. Kapitán ztlumil hlas a pokračoval.

„V tuto chvíli netušíme, proti čemu stojíme, a vím, že všichni máme jisté… výhrady k tomu, jak se raccoonská police s celou situací vypořádala. Teď je to ale náš případ a…“

„Cože?“

Když Brad zvýšil hlas, Jill se spolu s ostatními otočila jeho směrem. Rozčileně vstal a jednu ruku tiskl ke sluchátku.

„Týme Bravo, hlaste se. Opakuju, týme Bravo, hlaste se!“

Wesker se postavil. „Vickersi, hoďte to na reproduktor!“

Brad zmáčkl tlačítko na konzole a místnost naplnil hlasitý, praskavý šum. Jill napnula uši a snažila se v něm zaslechnout lidský hlas, několik napjatých vteřin se ale nic nedělo.

Pak: „…slyšíte? Porucha, budeme muset…“

Zbytek se ztratil v ostrém praskání. Znělo to jako Enrico Marini, velitel týmu Bravo. Jill se kousla do spodního rtu a vyměnila si ustaraný pohled s Chrisem. Enrico se zdál… rozčilený. Všichni ještě chvíli poslouchali, nebylo ale slyšet nic jiného než otevřené spojení.

„Pozice?“ vyštěkl Wesker.

Brad byl celý bledý. „Jsou v sektoru dvacet dva, na konci C… ztratil jsem ale jejich signál. Vysílač je mimo.“

Jill ovládl šok a její pocity se zrcadlily i ve tvářích ostatních. Vysílač v helikoptéře byl navržený tak, aby fungoval za všech okolností; pokud fungovat přestal, muselo se stát něco opravdu velkého – buďto se vypnul celý systém, nebo byl vážně poškozen.

Něco tak velkého jako havárie.

Chrisovi se stáhl žaludek, protože ty souřadnice poznal.

Spencerovo sídlo.

Marini se zmínil o poruše, takže to musela být nehoda – ale nevypadalo to tak. Tým Bravo byl v průšvihu, a prakticky přímo nad starým sídlem Umbrelly.

To všechno mu prolétlo hlavou ve zlomku vteřiny, pak vyskočil na nohy, připravený vyrazit. Ať už se stalo cokoli, S.T.A.R.S. se o své lidi postará.

Wesker už byl v pohybu. Sebral klíče, zamířil k sejfu se zbraněmi, a přitom vydával rozkazy.

„Josephe, převezměte komunikaci a snažte se s nimi spojit. Vickersi, nakopněte vrtulník a získejte povolení, do pěti minut chci být ve vzduchu.“

Kapitán odemkl sejf, Brad podal sluchátka Josephovi a pospíšil si ven z místnosti. Vyztužené kovové dveře sejfu se otevřely a odhalily arzenál pušek a ručních zbraní na policích nad bednami s municí. Wesker se otočil k ostatním, a třebaže se tvářil stejně netečně jako vždy, hlas měl ostrý a autoritativní.

„Barry, Chrisi, chci, abyste naložili zbraně do vrtulníku a zajistili je. Jill, zajděte pro vesty a brašny a setkejte se s námi na střeše.“ Sundal si z kroužku klíč a hodil jí ho.

„Já půjdu zavolat Ironsovi, aby nám poslal posily a záchranáře dolů k zátarasu,“ řekl Wesker, potom ostře vydechl. „Pět minut nebo ještě dřív, lidi. Pohyb.“

Jill vyrazila do šatny, Barry sebral ze sejfu prázdný sportovní vak a kývl na Chrise. Chris si vzal druhý a začal ho ládovat krabicemi s granáty, náboji a zásobníky, zatímco Barry bral do ruky zbraně a pečlivě je kontroloval. Za nimi se pak Joseph marně pokoušel spojit s týmem Bravo.

Chrise znovu napadlo, jak blízko Spencerova sídla Bravo tým při posledním kontaktu byl. Existovalo nějaké spojení? A pokud ano, jaké?

Billy pracoval pro Umbrellu, která vlastnila sídlo…

„Veliteli? Wesker. Právě jsme ztratili kontakt s týmem Bravo. Jdeme za nimi.“

Chrise zaplavil adrenalin a přidal, protože si byl dobře vědom toho, že záleží na každé vteřině – že každá vteřina může znamenat pro jeho přátele a členy týmu rozdíl mezi životem a smrtí. Vážná nehoda nebyla pravděpodobná, tým Bravo letěl určitě nízko nad zemí a Forest byl dost dobrý pilot… ale co se stalo, když dosedli na zem?

Wesker rychle předal Ironsovi po telefonu všechny informace, zavěsil a opět se k nim připojil.

„Půjdu nahoru a přesvědčím se, že vrtulník je dobře vybavený. Josephe, zkoušejte to ještě minutu, pak to nechte na klucích v ústředně. Pomůžete těm dvěma s výstrojí. Uvidíme se nahoře.“

Wesker kývl, vyrazil pryč a jeho kroky se za hlasitého dunění vzdalovaly chodbou.

„Je dobrý,“ řekl Barry tiše a Chris musel souhlasit. Bylo uklidňující vidět, že se jejich nový kapitán nenechal snadno vyvést z míry. Chris si pořád nebyl jistý, co si má o tom muži myslet, jeho úcta k Weskerovým schopnostem ale s každou minutou narůstala.

„Ozvěte se, Bravo, slyšíte mě? Opakuju…“

Joseph trpělivě pokračoval, hlas mu přitom přeskakoval napětím, jeho prosby se ale ztrácely v bílém šumu, který pulzoval místností.

* * *

Wesker prošel opuštěnou chodbou a omšelejší ze dvou čekáren v prvním patře, kde bryskně pokývl dvěma mužům v uniformě, kteří spolu hovořili u nápojového automatu.

Dveře na venkovní podestu byly otevřené a slabý, vlhký vánek rozptyloval parno uvnitř. Bylo stále světlo, ale už ne dlouho. Doufal, že to všechno nezkomplikuje, cítil ale, že patrně ano…

Wesker zabočil doleva a vydal se dlouhou chodbou k přistávací ploše, v duchu si přitom procházel seznam.

…pokus o navázání spojení, zbraně, výstroj, hlášení…

Věděl, že všechno je, jak má být, přesto si to znovu prošel; lajdáctví se nevyplácelo a domněnky byly prvním krokem na cestě k němu. Rád se považoval za precizního muže, který bral v úvahu všechny možnosti a pro tu nejlepší se rozhodl až po bedlivém zvážení všech faktorů. Být kompetentní velitel znamenalo mít vše pod kontrolou.

Kdyby ale uzavřel tento případ…

Zaplašil tu myšlenku dřív, než ji mohl dál rozvést. Věděl, co je potřeba udělat, a pořád měl dost času. Právě teď se musel soustředit jen na to, aby dostal členy Bravo týmu zpátky živé a zdravé.

Na konci chodby otevřel Wesker dveře a vyšel ven do jasného večera, kterým se nesl sílící hukot motoru helikoptéry a pach motorového oleje. Na malé střešní přistávací ploše panoval větší chlad než uvnitř, protože ji částečně zakrýval stín stárnoucího vodojemu, a až na kovově šedou helikoptéru Alfa týmu byla prázdná. Poprvé ho napadlo, co se asi týmu Bravo stalo; včera rozkázal Josephovi a jednomu zelenáči, aby oba ptáky zkontrolovali, a všechno bylo v pořádku, všechny systémy byly funkční.

Přestal na to myslet, mířil dál k helikoptéře a jeho dlouhý stín přitom klouzal po betonu. Už nezáleželo na tom, proč k tomu došlo. Mottem S.T.A.R.S. bylo očekávat neočekávané, i když to vlastně znamenalo být prostě připravený na všechno.

Mottem Alberta Weskera bylo nečekat nic. Možná to neznělo tak chytlavě, bylo to ale rozhodně užitečnější. Prakticky to zaručovalo, že ho nic nepřekvapí.

Přistoupil ke dveřím pilota a Vickers mu dal roztřeseně znamení palci nahoru; ten chlap byl v obličeji skoro zelený a Wesker na okamžik zvážil, že by ho s sebou nevzal. Chris měl pilotní licenci a Vickers proslul tím, že pod tlakem cepeněl; poslední, co potřeboval, bylo, aby jeden z jeho lidí vytuhl, kdyby nastaly potíže. Potom si ale vzpomněl na ztracený tým Bravo a rozhodl se to neudělat. Šlo o záchrannou misi. Nanejvýš se Vickers pozvrací, pokud vrtulník potkala ošklivá havárie, a s tím Wesker dokázal žít.

Otevřel boční dveře, vlezl si do kabiny a rychle prohlédl výstroj pověšenou na stěnách. Nouzové světlice, pohotovostní příděly… otevřel víko těžké, zprohýbané bedny za lavicemi, prošel základní lékárničku a kývl si pro sebe. Byli tak připravení, jak jenom mohli být…

Wesker se najednou zakřenil, protože ho napadlo, co asi právě teď dělá Brian Irons.

Určitě se z celé věci posral. Wesker se zachechtal, když vyskočil zpátky na sluncem rozpálený asfalt, na mysli mu totiž vytanul jasný obrázek Ironse s tlustými tvářemi zrudlými vzteky a s hovny tekoucími dolů po nohách. Irons si rád myslel, že ovládá všechno a všechny okolo sebe, a když se mu to nedařilo, přestával se ovládat, což z něho dělalo idiota.

Bohužel pro všechny byl idiot s trochou moci. Wesker si ho dobře prověřil, než místo v Raccoon City přijal, a zjistil tak několik věcí, které velitele nestavěly právě do dobrého světla. Neplánoval ty informace použít, pokud se ale Irons ještě jednou pokusí všechno zbabrat, Weskerovi nebude dělat problémy vypustit, co věděl, na veřejnost…

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Konspirace Umbrella.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.