Tiráž

Lucie Srňánková

Na hraně touhy

Copyright © Lucie Srňánková, 2026

Cover design © Miroslav Ferdinand

Vydalo nakladatelství Fortuna Libri Publishing, Praha 2026.

www.fortunalibri.cz

Odpovědná redaktorka Mgr. Erika Hanáčková

Jazyková korektura: Šárka Marčanová

První vydání

Tato kniha je fikce. Jména, postavy, zaměstnání, organizace, místa a události, které výslovně nespadají do veřejné domény, jsou buď výsledkem autorčiny fantazie, nebo byly použity fiktivně. Jakákoliv podoba s žijícími či mrtvými osobami, událostmi či místy je proto čistě náhodná.

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být reprodukována, ukládána do informačních systémů nebo rozšiřována jakýmkoliv způsobem, ať už elektronicky, mechanicky, fotografickou cestou, nebo jinými prostředky, bez souhlasu majitele práv.

ISBN tištěné knihy 978-80-7546-723-2

ISBN EPUB 978-80-7546-752-2

BN: 151005/02

Čti se mnou…

QR kód lze také otevřít klepnutím.

Tam, kde někdo drží moc,
musí existovat důvěra.

Kapitola 1

Sandra

„Vracím se domů.“

Karolína na mě přes obrazovku telefonu zírala s vyvalenýma očima a spodní patro jí údivem padalo dolů. Po pár vteřinách z ní vyšel přiškrcený zvuk, než konečně vykřikla: „To jako vážně?“

Koutky se mi roztáhly do širokého úsměvu. „Jo.“

Výraz v jejím obličeji se rozzářil. Začala tak pištět, až mi zalehlo v uších. Tenhle řev pro mě naštěstí nebyl premiérou, už o mém návratu věděla ségra, která vyváděla úplně stejně. Akorát mamka neměla zatím nejmenší tušení, bylo to pro ni překvapení.

„Kdy přiletíš?“

„Musím tu něco dokončit, takže za dva týdny.“

Znovu zapištěla a třásla u toho rukama jako malá holčička. Dojetím mě začínaly v očích pálit slzy, ale snažila jsem se je zadržet a schovat za úsměv. Moc mi chyběla. Ona i všichni ostatní.

„Mám takovou radost, že budeš zpátky. Naplánuju uvítací mejdan.“

„Zas to nepřeháněj,“ rozesmála jsem se.

„Nepřeháněj? Po třech letech se vracíš domů a já ti ani nesmím udělat mejdan?“

„Můžeš, ale kroť se. Prosím!“

„Pokusím se,“ hravě zahoupala obočím.

Stejně mi bylo jasné, že to dopadne přesně podle jejích plánů. Všechny skončíme opilé.

„A kde vůbec budeš bydlet?“

Svůj pronajatý byt jsem před odjezdem pustila, takže mě čekalo hledání nového hnízdečka. „Upřímně? Nevím.“

Zamračila se. „Firma ti nepomůže?“

„Ne. Maximálně mi na týden zaplatí hotel. Během tý doby budu muset vymyslet něco jinýho. Možná nějaký dočasný Airbnb. Uvidím.“

Neměla jsem kam jinam jít. Máma by mě k sobě určitě vzala, ale měla jenom maličký jednopokojový byt, takže bychom se tam umačkaly.

Přemýšlivě zvlnila obočí a rty. „Co kdybys bydlela u nás?“

„Ne, to nejde. Nebudu vás otravovat a zabírat vám místo.“

„Prosím tě, barák je dost velikej. My se s tátou kolikrát hledáme. Věř mi, že se tu ztratíš.“

S odfrknutím mi na rtech vyskočil malý úsměv, rozhodně to byla příjemnější varianta bydlení. Obzvlášť v domě, který jsem znala a žila v něm moje nejlepší kamarádka. „Nebude to tátovi vadit?“

Mávla nad tím rukou. „Jemu je to jedno. Jen teda musíš přežít, že si sem vodí milenky.“

I kdyby si tam vodil celý harém, tak mi do toho nic nebylo, já měla být jenom host. „Fajn, myslím, že to přežiju. Určitě vás nebudu otravovat příliš dlouho.“

„V pohodě. Užijeme si to.“

Když jsem po další hodině odložila telefon, bolely mě koutky od smíchu a srdce mi plesalo radostí. Tři roky v Dubaji utekly jako voda. Návrat domů se přiblížil a s ním i můj starý život, blízkost rodiny a přátel. Přesto mi Dubaj přirostla k srdci, kvůli slunci, moři a všemu, co mi nabídla. Získala jsem nový pocit svobody, poznala spoustu zajímavých lidí a míst, naučila se arabsky, vylepšila si angličtinu a posunula se pracovně.

Firma, pro kterou jsem pracovala od ukončení střední školy, vyráběla luxusní křišťálové lustry a svítidla, od drobných komponentů až po monumentální výrobky. Většina zakázek se dělala na míru a pro velmi vážené klienty nebo firmy. Ve třiadvaceti jsem dostala nabídku odletět na rok do Dubaje kvůli zakázce, ale z původního roku se staly tři.

Poslední dny se rozeběhly. Zbývalo mi dořešit pár drobností, předat poslední zakázku a konečně zabalit kufry. Najednou jsem stála u odletové brány a čekala na nástup do letadla. Den před odletem mi šéf napsal, že mi za odměnu zařídil letenku do první třídy, takže let proběhl jako ve snu. Šest hodin zmizelo mrknutím oka.

Do Emirátů jsem odlétala se dvěma kufry, zpátky se vracela se čtyřmi. Karolína mi slíbila, že si půjčí tátovo velké auto a vyzvedne mě. Prošla jsem dveřmi do haly. A zarazila jsem se. V tu chvíli se o mě pokoušel smích a zároveň i chuť je zabít.

Dva metry ode mě stála Karolína, s ní další dvě kamarádky, Mia a Emma, a moje sestra Sára. Společně držely velký transparent s nápisem Pornhub casting a na sobě měly trička s logem. Jednoznačně to byla práce jen jedné osoby a ta se na mě zubila jako praštěná.

S nevěřícným úšklebkem jsem kroutila hlavou a rukama si na pár vteřin zakryla obličej. Nejradši bych se propadla do země. A přitom mě na duši hřálo, že jsem zase zpátky u svých bláznivých kamarádek a sestry.

Jeden ze starších chlápků se ke mně přimotal a potichu se zeptal: „Už jste v něčem hrála?“

Otočila jsem se na něj s pozvednutým obočím. „Prosím?“

Kývl směrem k holkám. Došlo mi, že myslí ten transparent. Žaludek se mi stáhl pobavením i znechucením. Tenhle obtloustlý a slizký chlápek byl přesně ten typ, co věřil tomu, že jdu na casting.

Schválně jsem se pousmála. „Jasně. Točím výhradně tvrdý BDSM. Miluju výprasky, řetězy a krev. Bolest je moje druhý jméno.“

Zbledl. Vypadal, že to s ním sekne. Než se stačil vzpamatovat, ozvalo se za ním pisklavým hlasem: „Karle, co tam děláš?“

„Je po vás sháňka.“

Beze slova se vydal za svojí ženou, která ho vzápětí seřvala. V duchu jsem se mu vysmála a zamířila za holkama.

„Já vás zabiju,“ vypadlo ze mě, když jsem se k nim dostala. Pohled mi sjel na moje podlé dvojče. „Obzvlášť tebe, sestro.“

Všechny se rozesmály, já se k nim přidala, protože mě mohlo napadnout, že Sára vymyslí takový potrhlý vtípek.

„Já musela, promiň,“ smála se.

Naštěstí nás, kromě vzhledu, spojoval i stejný smysl pro humor. Nejspíš bych jí to udělala taky. „Skvělý, ale kvůli tobě jsem odháněla dotěrnýho dědka, co si myslel, že fakt hraju v pornu.“

S neustávajícím smíchem pozvedla obočí. „Cože?“

„Málem se složil, když jsem mu řekla o tvrdým pornu.“

Poplácala mě po rameni, zatímco se holky řehtaly. „Výborně, sestřičko, ty si vždycky poradíš. Tak vítej doma.“

Rozpřáhla ruce, aby mě konečně pořádně přivítala. Karolína mi skočila kolem krku a sevřela mě v pevném objetí. Vzápětí se k ní přidaly i holky. Silou mě mačkaly, div ze mě nevymačkaly duši.

Když jsem si otírala slzy, pohled mi padl na tu moji partičku. Byly jsme tak odlišné vzhledově i povahově, a přesto jsme se přátelily od základky. Holky se za dobu mé nepřítomnosti téměř nezměnily, zato moje staré já zůstalo za hranicemi.

Ty roky v Dubaji udělaly tlustou čáru za mým původním životem. Teď bylo na čase začít žít jinak. Lépe. Kvalitněji. S nalezenou dávkou sebevědomí. A hlavně jsem chtěla konečně najít muže, který dokáže uspokojit můj mozek, srdce i tělo.

Kapitola 2

Sandra

První noc v dočasném domově byla překvapivě klidná, ale dlouhá. Karolína mi přidělila pokoj a pak jsme s holkama seděly až do rána na terase. Sice jsme si poměrně často volaly a jednou za mnou přiletěly, jenže naše dýchánky nic nenahradilo. Díky tomu mě u srdce zahříval šťastný pocit, že ty tři roky nikdy nebyly.

Hned následující den, v pondělí, mě čekal střet s realitou. Můj návrat do firmy neproběhl úplně hladce. Byl to samý report, schůzky s šéfem a přebrání nových klientů. Hlava mi z toho šla kolem.

Odpoledne konečně přišla řada na mámu. Sára se ujala role spiklence a řekla mámě, že se staví. Když otevřela dveře, ozvalo se z kuchyně zakřičení pozdravu. Bytem se nesla vůně citrusů, kafe a cukru. Našlapovala jsem potichu a ve stejném rytmu jako Sára. Schovala jsem se za rohem, zatímco ségra pokračovala kousek dál, ale zastavila se na místě, odkud na mě dobře viděla.

„Dělám palačinky, jak sis přála,“ řekla máma.

„Jsi nejlepší, mami. Dneska na ně mám obzvlášť velkou chuť, a nechtělo se mi je dělat.“ Žádost o palačinky byla zástěrka, aby mámu zabavila. Znaly jsme její postupy práce, takže nám to hrálo do karet.

Kuchyní se roznesly kroky. „Jakou si dáš marmeládu?“

„A jakou máš?“ Sára tou otázkou odvedla její pozornost a kývla na mě, že můžu blíž.

„Klasika. Jahoda, meruňka a višeň.“ Máma stála za dveřmi lednice.

„Višňovou.“

„Já bych si radši dala jahodovou,“ promluvila jsem.

Lednice se rychlostí blesku zavřela. Jakmile mě uviděla, celá ztuhla a z tváří se jí vytratila barva. „Sandro?“ vydechla.

„Ahoj, mami,“ usmála jsem se.

Oči se jí zaleskly. Přišla blíž a pevně mě objala. „Holčičko moje,“ zavzlykala. „Co tady děláš?“ zeptala se, když mě pustila. „Na jak dlouho jsi přijela?“

„Natrvalo.“

„To myslíš vážně?“

„Jo, už mě tam nepotřebujou.“

Zhluboka se nadechla a znovu mě objala, tentokrát ještě pevněji. Po třech letech jsem byla zase doma a její objetí mě hřálo víc než cokoliv jiného.

* * *

V sobotu mi Karolína uspořádala uvítací mejdan, který se trochu zvrhnul. Bylo nám tak špatně, že jsme kvůli tomu v neděli jen polehávaly u bazénu.

„Co Henry? Nebyl zklamanej, že odjíždíš?“ zeptala se Karolína.

Henry mě sbalil asi před rokem v jednom baru v Dubaji. První dojem udělal dobrý, vypadal roztomile a sexy, jenže tím to končilo.

„Nejspíš jo, ale je mi to fuk.“ Usrkla jsem vychlazenou colu.

„Proč?“ vyjekla.

„Byl absolutně nepoužitelnej pro jakejkoliv společnej život.“

„Jakože i v posteli nic moc?“

S odfrknutím jsem se uchechtla a otočila se na ni. „Spíš velký nic než moc. Znal akorát dvě polohy. Bál se mě plácnout, aby mi náhodou neublížil, a vydržel sotva pět minut. Jednou jsem mu to schválně stopovala.“

Karolína vyprskla smíchy. „Ty seš krutá.“

„No co?“ mávla jsem nad tím rukou a zatřásla hlavou. „Potřebuju chlapa, co něco vydrží, pohraje si se mnou a má aspoň trošku fantazie.“

„Takže jsi kvůli němu neměla rok orgasmus?“

Koutek rtů se mi stočil ke straně v úšklebku. „Blázníš? Jasně že měla, ale jenom díky vibrátoru.“

„Ještěže už jsi tady. Najdeme ti nějakýho sexy borce, co z tebe vyšuká duši,“ zahoupala hravě obočím a šibalsky se uculila.

„O někom víš?“ Začínala jsem pociťovat silný nedostatek kvalitního sexu a mužské pozornosti.

„Možná že jo, jen…“ Nedořekla to. Zamračila se, narovnala do sedu a natočila se, aby viděla na dvorek za námi.

„Co je?“

„Slyším motorku. Mám takový tušení, že se vrátil táta.“

„Od kdy tvůj táta jezdí na motorce?“

Podívala se na mě. „Však jsem ti říkala, že se tatík zbláznil. Teda,“ odfrkla si. „Sakra, vlastně neříkala, nebylo kdy. No zkrátka, koupil si dvě motorky. Jednu sportovní a jednu cestovní. Šel hodně do sebe, co se týká jídla a cvičení. A hlavně,“ zakoulela očima, „začal balit mladý holky. Ale jakože holky našeho věku.“

Pusa se mi otevírala dokořán. To bych do Romana neřekla. Nahodila výraz, jako by mi říkala: To čumíš, co? Pak se otočila zpět ke dvorku. Napodobila jsem ji a zadívala se stejným směrem.

Zpoza rohu vyjela černo-červená motorka s předním ochranným plexisklem a dvěma úložnými boxy nad zadním kolem.

Karolína vstala a vydala se mu naproti. Já zůstala na lehátku, abych jim nepřekážela v rodinném setkání.

Sledovala jsem Romana. Slezl z motorky, sundal si rukavice a potom i helmu. Odjakživa to byl hezký chlap, ale teď? Pod bundou se mu rýsovala široká ramena. Vlasy měl v moderním sestřihu, po stranách krátké a nahoře delší, sčesané dozadu. A vousy? Delší a perfektně zastřižené. Vyzařovalo z něj něco mužnějšího a ostřejšího. Uvnitř mě cosi škublo. Musela jsem se zhluboka nadechnout, abych nespadla z lehátka.

„Ahoj, tati,“ křikla Karolína a skočila mu kolem krku, sotva odložil helmu na motorku.

Objal ji a poplácal po zádech. „Ahoj, zlato. Jak ses tady měla?“

„Suprově. Co ty? Jaký to bylo?“

Na tváři mu vyskočil decentní úsměv. „Skvělý, přesně tohle jsem potřeboval. Vypnout a vyčistit si hlavu. Oceňuju, že jsi nezbourala ani nevypálila barák.“

„Díky za důvěru, otče.“

„Není za co, dcero.“ Pohled mu sjel ke mně a zpět na Karolínu. Sklonil se k ní a něco jí pošeptal.

Zasmála se a vydali se za mnou. Než došli ke mně, Roman si svlíkl motorkářskou bundu. Dech se mi zadrhl v plicích. Triko mu obepínalo vypracovaný hrudník a bicepsy. Po celé levé ruce se mu táhlo tetování, které se mu ztrácelo pod rukávem. Z pohledu na něj mi vyschlo v ústech a projelo mnou chvění. Sakra, on byl chlap podle mého gusta.

Když se přiblížili na dva kroky ode mě, zvedla jsem se a vykročila k nim. Musela jsem zaklonit hlavu, abych mu necivěla do hrudníku. „Ahoj.“

Jedno obočí mu cuklo v náznaku překvapení a jeho kaštanové oči se zabodly do mých. „Nejsem netykavka, ale od kdy si tykáme?“

„Pokud si dobře pamatuju, tak od doby, co jsem chodila s Karolínou do školky.“

„O tom bych něco věděl, ne?“

Koutky mi cukaly od zadržovaného smíchu. „Možná by to chtělo prášky na paměť, strejdo.“

Zamračil se a přemýšlivě naklonil hlavu bokem. Pak se podíval na Karolínu stojící mezi námi. „Asi se mi po cestě přehřál mozek.“

Karolína se nevěřícně uchechtla. „Mám jenom jednu nejlepší kamarádku.“

Pomalu vrátil pohled ke mně. Vypadal zmateně, ale důkladně si mě prohlédl, jako by si mě skenoval. Očima přejížděl po každém kousku mojí odhalené kůže. Měl nárok mě nepoznat, v Dubaji jsem se hodně změnila. Tělesně, vzhledově i duševně. Nezůstalo na mně skoro nic původního, až na modré oči. Ta nejistá blondýna s pár kily navíc a s jizvou na duši i srdci se utopila v oceánu. Domů se vrátila ženská, která si konečně věřila.

Chvíli mu trvalo, než mu to došlo. „Sandro?“ vydechl s údivem.

„Aleluja,“ vykřikla se smíchem Karolína.

Koutky se mi roztáhly do úsměvu. „V celý svojí kráse, strejdo.“

Zakroutil hlavou. „Ten strejda zní dost úchylně. Říkej mi jménem, jo?“

Přikývla jsem.

„Já nestačím zírat. Kam se poděla ta malá blondýnka?“

„Je pryč. Nadobro. Ale i ty vypadáš úplně jinak, než si pamatuju.“

„Už mě ten pupek nebavil,“ zasmál se.

„Myslím,“ ozvala se Karolína, „že jsi máknul hlavně kvůli těm mladým buchtám, co si sem vodíš.“

Zpražil ji výhrůžným pohledem, ale bylo na něm vidět, že ho to pobavilo. „Jsi nějaká drzá, děvenko.“

„Ne, jenom upřímná. Nechci se dočkat toho, že budu mít macechu stejně starou jako já, nebo dokonce mladší. Nepřeháněj to, jo?“ poplácala ho po ruce.

Zatnul čelist a napřáhl ruku k pohlavku, ale nakonec s ní jen zatřásl. „Koleduješ si, dcero.“

Karolína mu poslala vzdušnou pusu. „Taky tě mám ráda, tati.“

Líbilo se mi, jak se k sobě chovali, s vtipem a zároveň s respektem. Roman se o Karolínu staral sám a vybudovali si hezký, přátelský vztah. S Romanem vždycky byla velká sranda, vymýšlel nám různé hry, výlety nebo bojovky. Navíc měli velký dům se zahradou a bazénem, takže jsem u nich od mala trávila spoustu času.

„Radši si jdu vybalit a zkulturnit se. Večer mám schůzku.“ O kousek se naklonil blíž ke Karolíně. „S potencionální macechou,“ mrknul na ni, otočil se na patě a odešel.

Pohled mi sklouzl na jeho zadek. Musím uznat, že i ten se dost změnil. Stál za hřích. On celý stál za hřích. Sakra. Oklepala jsem se, abych se vzpamatovala. Bylo nepřípustné takhle přemýšlet o tátovi svojí kamarádky.

Úplně do reality mě vrátila Karolína, když na mě promluvila: „To je neskutečný. Sotva přijel, a už jde za milenkou. Jako by bez ní ještě den nevydržel.“

Její zklamání se dalo pochopit. Dva týdny se neviděli, a on místo společného večera šel za milenkou. „Bez ní nejspíš jo, ale bez toho, co mu dá, ne.“

Obličej jí zaplnilo znechucení. „Bohužel.“ Zhluboka si nosem oddychla. „Jdeme si zaplavat?“

„Jo, jdeme.“ Potřebovala rozptýlení a bazén jí ho mohl dopřát.

A já jsem potřebovala zchladit.

Kapitola 3

Sandra

O dvě hodiny později Roman opravdu odjel. Karolína na něj byla naštvaná, ale nemohla ho doma držet. Abych ji rozveselila, připravila jsem koktejl, křupky a pustila konzoli. Dřív jsme spolu nejradši hrávaly Mortal Kombat, a tak zvítězil i teď. Chvíli mi trvalo se zorientovat v nové verzi a v přidaných postavách.

Uvelebila jsem se na gauči s nohama pod sebou. „Beru si Sindel.“

„Fajn, já Kitanu.“

Karolína spustila hru. Během pár minut jsme si virtuálně nakopávaly zadky, smály se na celý obývák a vypadalo to, že z Karolíny opadlo to největší naštvání.

„Dělej, Kitano, nakopej jí zadek!“ zběsile mačkala tlačítka na ovladači.

„Ne, to tobě Sindel nakope prdel.“

Tlačítka pod mými prsty nestíhala, když se Sindel zhroutila k zemi a ozvalo se: „Kitana win.“

Karolína s hranou naštvaností zafuněla a ihned spustila další kolo. Hra běžela jedno kolo za druhým a my jsme jen upřeně zíraly na obrazovku před sebou. Čas pro nás přestal existovat, byly jsme jako dvě závislačky.

Vyrušilo nás, až když se obývákem rozlilo velké světlo. Vzápětí k nám dolehly hlasy.

„Aaaaa, tatík se vrací i s pichnou,“ pošeptala Karolína.

S uchechtnutím jsem odstartovala další novou hru. „Kašli na ně a hraj!“

„Nechci se na ni ani dívat. Nerada bych zjistila, že ji musím přebalovat.“

Vyprskla jsem smíchy. „Ty jsi kravka.“

„Vy dvě ještě nespíte?“ promluvil na nás Roman. Z jeho hlasu sršela přísnost zahalená překvapením. Asi si myslel, že s milenkou proklouzne domem v tichosti a nepozorován.

Ta jeho buchta nás pozdravila. Moje vnitřní slušnost mě donutila vyloudit pozdrav.

„Nazdar,“ odsekla Karolína, aniž by se na ně podívala. „Nejsme malý děcka, otče. Ty za nás nebudeš ráno vstávat.“

Roman zafuněl, ale mlčel. Prošli kolem nás a vydali se po schodech nahoru. V rychlosti mi na ni sjel pohled. Jeho ruka spočívala na jejích bedrech. Byla to štíhlá blondýnka, vlasy jí v loknách sahaly do poloviny zad. V úzké sukni se jí rýsoval kulatý zadek. Neviděla jsem jí do obličeje, ale zdála se mi krásná. Zrak se mi vrátil k televizi.

„Myslela jsem, že máš jednu dceru?“ pronesla blondýna.

„Taky že jo, kotě.“ Víc jí neřekl. Buď nechtěl, nebo neměl náladu jí cokoliv vysvětlovat.

Karolína tiše zachrochtala smíchy. „Bože za co.“

I mně cukaly koutky. „Neřeš to, jinak tě sejmu.“

„Ani za nic.“ Bušila do tlačítek, aby mě znovu nenechala vyhrát.

Prsty mi sjely po ovladači v podivné kombinaci. Najednou v televizi zaznělo: „Fatality.“

Nebylo pro mě reálný si ten postup pamatovat, vždy to spíš vyplynulo z náhody.

Šokovaně jsem zírala na obraz před sebou a zakřičela: „Joooooo, jsi mrtvá Sindel.“

Zatímco Kitana házela svoje vějíře proti Sindel, ujely mi oči na schody, jako by mi něco říkalo, ať se otočím. Můj pohled se setkal s Romanovým. Zrovna popostrkoval bloncku k sobě do pokoje. Nepatrně na mě zakroutil hlavou a zmizel za dveřmi.

S úšklebkem jsem se zadívala před sebe. Vějíře už se sunuly proti sobě – jeden shora a druhý zdola. Drtily Sindel na kaši, stříkala z ní krev, až z ní zbyla jenom hromádka kostí. Bylo to brutální, ale při téhle hře i zvláštně uspokojivé. A taky mě pohltilo trochu škodolibosti, že jsem Karolínu takhle přehrála.

„Sakra, končím s tebou,“ mrskla ovladačem na gauč a vyklopila do sebe zbytek koktejlu. Prázdnou skleničkou praštila o stolek.

Obočí mi sklouzlo ke kořeni nosu. „Co je? Jsi na mě naštvaná?“

Otočila se na mě. „Na tebe ne. To na něj. Místo toho, aby mi řekl, jak se měl, tak hned po příjezdu běžel za ní a přitáhl ji domů. A ještě mi bude říkat něco o spaní. Já už nejsem mimino.“

„Hodně ti to leží v žaludku, co?“

Odfrkla si. „Ať si klidně užívá, ale bylo by mi daleko příjemnější, kdyby si našel někoho sobě rovnýho. Proč si sem musí vodit holky, co by mohly bejt moje spolužačky? Jenže nejvíc mě teď štve, že nepočkal aspoň do zítra.“

„Tak mu to neměj za zlý, potřebuje vyprázdnit koule.“

Odfoukla si a zatřásla hlavou. „Samozřejmě. Typickej chlap.“

* * *

Ráno jsme se s Karolínou sešly v kuchyni. Zdálo se mi, že má lepší náladu, protože se usmívala. Pustila jsem se do jogurtu s cereáliemi, zatímco Karolína jen usrkávala kávu, ze které se stále kouřilo. Odjakživa měla plechovou pusu.

„Včera jsem ti to nedořekla, když přijel tatík.“ Obkružovala ukazováčkem okraj hrnku a její hnědé oči zajiskřily. „Asi vím, s kým tě poslat na rande.“

Polkla jsem sousto a tázavě pozvedla obočí. Koutek rtů se mi zvlnil v napůl nevěřícném a napůl pobaveném úšklebku. „Vážně? Včera jsi tátovi vyčítala, že šel za buchtou hned po návratu, a mně tu teď hledáš borce na rande.“

Teatrálně si sáhla na hrudník, dělala dotčenou. „Ne, to špatně chápeš. Otec ji neviděl jenom dva týdny. Tys neměla pořádnej sex... ani nevím jak dlouho. Tvoje sexuální blaho je pro mě prioritou.“

„Hlavně jestli tvoje sexuální blaho je v rovnováze.“

„Naprosto,“ pronesla pomalu s blaženým výrazem a našpulila rty. „Vojta se o něj stará velice pečlivě. Takže musíme dopřát i tobě.“

Dala jsem si do pusy lžičku s dávkou jogurtu a kousala kousky müsli.

Karolína mi mezitím líčila podrobnosti. „Jmenuje se Kryštof, je to Vojtův nejlepší kamarád. Je milej, vtipnej a fakt hezkej. Vlastně, počkej,“ natáhla se po mobilu ležícím na stole a něco v něm začala hledat. „Má instáč. Ukážu ti ho.“ Podala mi mobil s otevřeným profilem.

Věřila jsem tomu, že bude pěkný, protože Karolína mívala podobný vkus na kluky jako já. Ovšem on? Byl sexy, měl nádherné zelené oči a odzbrojující úsměv s dolíčky ve tvářích. Palec mi sjel níž na další fotky, pusa se mi otevírala dokořán. Na jedné byl jen do půli těla, čímž odhalil svoje svaly. Vyklouzlo ze mě obdivné zamručení.

Jenže s každou vteřinou mi docházelo, že mnou neprošlo to zvláštní napětí, které jsem pocítila při pohledu na Romana. Nerada jsem trhala zakázané ovoce a Roman jím rozhodně byl. Zato Kryštof vypadal jako kousek sladkého, zralého jablka, o kterém se dalo přemýšlet bez výčitek.

„Nevím teda, jakej je v posteli,“ promluvila na mě Karolína, „ale po lidský stránce byste si mohli rozumět.“

Život se mnou nikdy nemohl zapadnout do klasické škatulky. Nesla jsem si s sebou věc, kterou by každý nedokázal přijmout. Přesto moje srdce toužilo po někom, kdo mě bude chtít takovou, jaká jsem. A on mohl být první krok ke zkoušce.

„Ráda ho poznám a…“ Přerušilo mě cvaknutí dveří.

Obě jsme se s Karolínou podívaly nahoru na schody a zpět na sebe. Slečna milenka. Karolína se zaksichtila a zakoulela očima.

„Nech toho,“ pošeptala jsem.

Dostala se dolů a vydala se k nám. Stačilo mi rychlé okouknutí. Byla hezká, s jemnými rysy a očima, které jí rámovaly umělé řasy. Dlouhé nohy se jí ztrácely pod Romanovou košilí.

Přátelsky nás pozdravila. Karolína nasadila umělý úsměv a pozdrav jí opětovala.

„Dáš si kafe?“ vypadlo ze mě zdvořile.

„Jo, děkuju,“ usmála se a povolila napnutá ramena. Sedla si na volnou židli.

Vyskočila jsem na nohy a nalila z french pressu kávu do hrnku. Za mnou bylo hrobové ticho. Karolína s ní odmítala mluvit. Vrátila jsem se ke stolu a položila před blondýnu hrneček. S úsměvem mi poděkovala.

„Jdete dneska do práce?“ nadhodila.

Přišlo mi to jako stupidní otázka, ale moje milá stránka mě držela na uzdě. „Jo, obě do hodiny odcházíme. Co ty?“

„Já si můžu přijít, kdy chci.“ Přesunula pozornost na Karolínu. „Ty jsi Romanova dcera, že jo?“

Zaraženě cukla hlavou. „Jo, nejspíš. Táta ještě spí?“

Koutky se jí roztáhly do širokého úsměvu. „Jo. A vypadá u toho roztomile, je jako medvídek. Navíc jsme toho v noci moc nenaspali,“ zahihňala se.

Karolína se čím dál víc zubila, až mě koutky bolely za ni. „To je fajn.“

Podívala se na mě, když milenka sklopila hlavu k hrnku. Tváře se jí uvolnily. Obličej jí zaplavilo rozčarování a znechuceně se ušklíbla.

Kousla jsem se do vnitřní strany tváře a zakryla si rukou pusu, abych nevybuchla smíchy. Karolína něco ťukala do telefonu. Vzápětí mi přišla zpráva.

Do prdele, vážně o něm řekla, že je roztomilej a k tomu medvídek? A vůbec, nepotřebuju vědět, co dělali v noci.

Ani mě to nezajímalo.

Na pár minut nastalo ticho. Vypila jsem zbytek kafe a vstala, abych po sobě uklidila nádobí. V patře znovu cvakly dveře. Roman si to mířil dolů jenom v teplákách. Opřela jsem se zadkem o linku, založila ruce na prsou a vyčkávala, až dojde k nám.

Oči mi bloudily po jeho těle. V hlavě mi zaznělo obdivné zahvízdání. Ty jeho svaly na břiše i rukou? Zatraceně. Zaujalo mě i jeho tetování, které se ve spletitých obrazcích táhlo až na rameno a prso. Roman nikdy nevypadal na svůj věk, ale teď z něj byl úplně jiný člověk.

Zastavil se za milenkou a položil jí ruku na rameno. „Tak sem jsi zmizela, kotě.“

Natočila k němu hlavu a sladce se usmála. „Promiň, medvídku.“

Karolína nafoukla tváře, jak se snažila nesmát, i já se sotva držela. Mrkla jsem na Romana a málem to ze mě vylítlo. Svaly v obličeji se mu napínaly. Evidentně se mu to oslovení příčilo.

Roman jí pokynul prsty, aby vstala. „Pojď. Za hodinu musím bejt v kanclu.“

Poslechla ho a nechala se odvést.

Když k nám byli zády, upoutalo mě něco na Romanovi. Zaostřila jsem. Přes lopatky se mu táhly velké zarudlé škrábance. Pohled mi sjel na blondýnu. Košile se na ní za chůze vlnila a odhalila něco rudého na jejím zadku. Zřejmě měli pěkně divokou noc.

Mrkla jsem na hodinky. Odbíjela osmá, a já ještě postávala v kuchyni v košilce a hedvábném županu. „Sakra, padám, ať to stihnu.“ Bylo na čase vypadnout.

„Sandro?“ houkla na mě Karolína.

Otočila jsem se na ni.

Šibalsky se uculila. „Chceš se teda potkat s Kryštofem?“

„To si, sakra, piš, že jo.“ Mávla jsem na ni a běžela nahoru, abych nenabrala ještě větší zpoždění.

Kapitola 4

Sandra

Kryštof mi napsal ještě ten den dopoledne. Překvapilo mě, jak rychle to šlo. Schůzka dopadla skvěle. Kryštof byl milý, vtipný a choval se jako gentleman. Dokonce vypadal líp než na fotkách. Večer jsme proseděli v restauraci a celou dobu si měli o čem povídat. Na konci mě vysadil u domu a jemně políbil na rozloučenou. Při usínání jsem měla pocit, že tohle setkání nebylo poslední.

Druhý den odpoledne jsme s Karolínou seděly na terase a povídaly si o předešlém dni. Chtěla vědět každičký detail. Jenže s Kryštofem jsme nedělali nic, co by vyžadovalo následné vyprávění.

„To jako fakt? Jenom pusa?“

„A co jsme podle tebe měli dělat?“

Zatvářila se dotčeně a pohodila rukama. „Měl z tebe vyšukat duši, a né abyste spolu klábosili u večeře.“

Vyklouzlo ze mě pobavené odfrknutí. „Tak mi promiň, že jsme na to nehupsli hned v restauraci nebo v jeho autě.“

„Jde mi přece o tvoje sexuální blaho, vždyť…“

Z domu se ke mně donesly hlasy. Oči mi sjely za Karolínu. V kuchyni stála bloncka v úzké sukni a halence, zatímco k nám se přibližoval Roman s velkou kyticí.

„Zase ji sem přitáhl?“ zašeptala Karolína.

Nepatrně jsem přikývla.

Otráveně protočila oči. „Já myslela, že má lepší vkus.“

Roman vešel na terasu a kytku položil přede mě. „To je pro tebe. Přivezl ji poslíček.“

„A já už se lekla, že je od tebe,“ nadhodila jsem s vtipem.

S ledovým pohledem tázavě pozvedl obočí. Po zádech mi přeběhl mráz.

„Od táty? Ani náhodou,“ rozesmála se Karolína. „Ten nenosí kytky ani mně, když mám narozeniny.“ Vzhlédla k němu. „Že jo, otče?“

„Dávám přednost jiným druhům projevu náklonnosti. Vždycky jsi ode mě něco dostala. Něco, co ti vydrželo dýl než kytka.“

„Chci tím jen říct, že ženský mají rády kytky. Měl bys to zkusit, aby ti ta nádhera neutekla.“

„Nestarej se, dcerunko.“ Naklonil se k ní. „Macechu z ní můžu udělat i bez barevnýho koštěte.“ Víc neřekl, narovnal se a odešel.

„Proč je můj otec takovej pitomec? Nevíš?“ zazubila se na mě. Provokovala ho.

„Proč mě moje dcera nutí k tomu, abych ji odsud vystěhoval?“ houkl zevnitř.

„To bys neudělal, na to mě máš až moc rád.“

„Dál provokuj a uvidíme, co se stane.“

Zatřásla jsem hlavou a zaměřila se na kytku. Směs bílých a růžových růží zabalených v bílém voskovaném papíru. Na jeho rohu byla přicvaknutá kartička.

Každý umělec potřebuje svoji múzu. A ty jsi ta nejkrásnější, co jsem kdy viděl. Díky za včerejšek.

Koutky se mi roztáhly do připitomělého úsměvu. Přistihla jsem se, že se na další setkání těším víc, než bych si ještě včera pomyslela. V tu chvíli se totiž další rande zdálo jako super nápad.

Ale osud měl pro mě jiný plán. Opět.

* * *

Dodělala jsem si make-up, vlasy natočila do velkých loken a šla se obléknout. Po bezradném přehrabování ve skříni to vyhrály krátké šaty s výstřihem do véčka a širokými ramínky. Byly lehoučké a výrazné kvůli velkým růžovým květům na mátovém pozadí. Dokonale je doplnily jednoduché baleríny, kabelka a svetřík na chladnější večer. Plně připravená jsem pospíchala za Karolínou, která už na mě čekala v kuchyni, protože jsme měli s klukama dvojité rande.

Zbývalo mi pár kroků ke schodům, když se otevřely dveře do Romanova pokoje. Naše pohledy se střetly, ale ten jeho ve vteřině sklouzl po mém těle. Skenoval si mě, kousek po kousku. Využila jsem jeho krátké nepozornosti a prohlídla si ho. Měl černé kalhoty, které mu perfektně padly, a námořnicky modré polo tričko. Vypadal elegantně a přitažlivě. Kdybych ho někde potkala jako cizího chlapa, s klidem bych na něj zamrkala, aby si mě všiml.

„Kam ses tak vyfikla?“

„Na rande.“

Jeho výraz ztuhl, než nabral na chladu. „To je šťastnej chlap, když mu přijdeš ty.“

„Snad po dnešku neuteče, až mě uvidí v tomhle.“ S úsměvem jsem si rukou uhladila sukni.

„Pochybuju. Moc ti to sluší.“

„Děkuju, to i tobě. Jdeš na schůzku s blonckou?“ Až po vyslovení mi došlo, že to znělo drze. A vlastně mi do toho ani nic nebylo.

S malým přikývnutím pokrčil rameny.

„Tak si to užij, medvídku.“ Přezdívku od bloncky jsem vyslovila schválně pomalu a důrazně.

Výhrůžně přimhouřil oči, propaloval mi jimi díry do kůže. „Koleduješ si o výprask, holčičko.“

Zachechtala jsem se. „Ještěže nejsi můj táta nebo přítel.“

Sklonil se ke mně, po tvářích mě pohladil jeho mentolový dech. „Naplácat ti můžu i bez toho. Chceš to pokoušet?“ Hlas měl hutný a zastřený.

Projel mi tělem jako ostrá žiletka, rozechvěl mi všechny vnitřnosti. Rozbušilo se mi srdce a v hrudníku se mi rozlilo horko. V krku se mi usadil kámen. V ten moment jsem nevěděla, co si myslet. Nenapadala mě žádná slova obrany ani protiútoku. Co se to se mnou dělo? Proč mě Roman dokázal rozhodit takovým způsobem? A proč ve mně probouzel chvění? Sakra, vždyť to byl Karolínin táta. Nemělo by to tak být, a přesto tělo reagovalo po svém, i když rozum protestoval.

Roman na mě mrknul. Narovnal se a pokynul mi rukou, abych šla ze schodů jako první. Vykročila jsem vpřed a běžela dolů. Pocit, který ve mně zanechal, mě pálil pod kůží. Nezbývalo mi než doufat, že to brzo odezní.

Sešli jsme se v malé restauraci v centru. Atmosféra byla uvolněná. Povídali jsme si a smáli se. Kryštof se pošťuchoval s Vojtou a dokázali do hovoru vtáhnout i nás. Když Kryštof vyprávěl o focení jedné kampaně pro italskou značku oblečení, zářil nadšením. Bylo vidět, že svoji práci miluje.

Po večeři jsme se přesunuli do kina. Kryštof seděl těsně vedle mě a držel krabičku s popcornem. S pohledem upřeným na plátno jsem po paměti sáhla do krabičky pro pár kousků pražené kukuřice. Moje prsty se uvnitř setkaly s Kryštofovými. Pošimral mě a nechal mě je vytáhnout. Pak vzal krabičku, postavil si ji na koleno, volnou ruku mi hodil přes rameno a přitáhl si mě k sobě. Zrak mi vyjel k jeho očím.

Zaculil se. „Konečně ses ke mně přimáčkla.“

„Mohl jsi to udělat už dřív.“

Souhlasně zamručel. „Čím dýl vedle tebe sedím, tím víc mě ten film nudí. Co s tím?“

„Já bych věděla.“ Pomalinku jsem se k němu přibližovala a on mi šel naproti. Naše rty se spojily v polibku. Byl rozvážný, ale i vášnivý.

Odtrhl se ode mě, naše nosy se jemně dotýkaly. „Víš, že tohle byla zatím ta nejlepší část filmu?“ zašeptal.

„Vážně? A co přidat dalších pár scén?“

Rty se nepatrně otřel o moje. „Přidám jich, kolik budeš chtít, ale nepotřebuju u toho publikum.“

S úsměvem jsem přikývla. Během pár vteřin stál a pomáhal mi na nohy.

Karolína s Vojtou seděli na dvousedačce vedle. Oba si nás zvídavě prohlídli.

„Kam jdete?“ zeptali se naráz.

„Na něco sladkýho,“ vypadlo z Kryštofa.

Karolína se na mě potutelně usmívala, ale nic neřekla.

Na bedrech mi přistála teplá dlaň. Kryštof mě nepatrně popostrčil. Proklouzli jsme kolem nich a zmizeli ven. Vnitřnosti se mi stáhly vzrušením i nervozitou. Bylo šílenství sblížit se tak brzo, ale lákalo mě to. Rozhodla jsem se nepřemýšlet a nechat se Kryštofem unést.

Kapitola 5

Roman

Oslovení medvídku mě sralo. Vytáčelo mě do ruda. Nejradši bych si urval uši, když to Helena vyslovila. Jenže od Sandry mi nevadilo. Spíš mě tím pobavila, i když bych ji za to moc rád potrestal. Chtěl jsem jí naplácat tak, že by jí na zadku zůstaly rudé otisky mých dlaní a týden by si nesedla. Vlastně bych s ní rád dělal spoustu jiných věcí.

Znal jsem Sandru od jejích tří let. Vyrůstala s Karolínou. Z malé blonďaté holčičky se změnila v hezkou holku. A teď… Teď přede mnou stála zatraceně sexy žena s dokonalým tělem a šibalským úsměvem. Tmavé vlasy jí slušely mnohem víc než blond, vypadala starší a divočejší. Z modrých očí jí sálala provokace.

Nedokázal jsem udržet pohled na jednom místě. Ty její pevné trojky by nejednomu chlapovi zamotaly hlavu. Obzvlášť v těch titěrných plavkách. Dostalo mě i její květinové tetování, které se jí vinulo od žeber přes bok až do půlky stehna. Během pár vteřin si přitáhla moji plnou pozornost.

Vypustit ji z hlavy bylo téměř nemožné. Moje myšlenky se k ní stáčely i ve chvílích, kdy by neměly. Jako třeba při posledním sexu s Helenou. Přestávalo mě to s ní bavit. Na její místo se vkrádaly myšlenky na Sandru. Každý den jsem se držel, abych po ní neskočil a neodtáhl ji k sobě do pokoje.

Kdybych ji zatáhl do postele, mohl bych v ní v lepším případě vzbudit zájem a probudit její zvrácenost, v tom horším případě bych ji vylekal. Nedopadlo by to dobře ani s Karolínou. Už tak nesnášela moje mladé návštěvy, natož kdyby zjistila, že jsem ojel její kamarádku. Nejspíš by mě rovnou zabila. Udržovat si odstup od Sandry bylo nejbezpečnější. Aspoň jsem si myslel, že to zvládnu.

V neděli odpoledne jsem seděl v pracovně a snažil se doladit objednávku pro kámoše. Jeho žena vlastnila cukrárnu a otevírala druhou. Moje firma jí pomáhala se zařízením a dodávala chladírenské vybavení. Během dlouhého videohovoru se náš pracovní hovor překlopil do přátelského pokecu.

Když se od něj ozval dětský křik následovaný podivnou ránou, zarazil se uprostřed věty. Přesto nikam neodběhl, jen si oddychl a řekl: „Radši jdu, nebo kluci roztřískaj celej barák a Eva z nich předčasně porodí.“

„Vždyť jsi vždycky chtěl hodně dětí,“ smál jsem se.

S úšklebkem zakroutil hlavou. „V příštím životě mi bude stačit jedno. Nechápu, jak nás máma zvládala.“

Díky bohu, že děti už šly mimo mě. Ve svém věku bych na ně neměl nervy ani energii. Ukončil jsem hovor, zkontroloval objednávku, doladil detaily a vydal jsem se pryč z pracovny.

V chodbě mě zastavily dva ženské hlasy vycházející z kuchyně. Sandra se vrátila od šamstra.

„Takže byla divoká noc?“ ptala se Karolína.

Sandra mlčela.

„No konečně. Ale duši z tebe nevyšukal, když stojíš na nohou.“

Sandra se uchechtla. „Ty seš blbá. Myslím, že pro začátek to třikrát stačilo.“

Karolína obdivně zapískala. „A co orgáč? Byl?“

Nebylo to slušné ani vhodné poslouchat takový rozhovor, ale něco mě drželo na místě. Lákalo mě vědět, jak na tom Sandra je. I přestože to porušovalo můj úmysl držet se od ní co nejdál.

„Nešlo mi to. Musela jsem to hrát.“

„Tys…“ Zbytek věty zašeptala.

„Jo, abych mu neublížila. On je strašně hodnej a fakt se snažil. Jiskří to mezi náma, ale nedokázali jsme se sladit i na týhle vlně.“ V jejím hlase se odráželo zoufalství.

Takže Sandra měla problém s vyvrcholením. Nebo narazila na idiota, který to s ní neuměl. Ruce se mi sevřely do pěstí, abych potlačil nutkání tam vtrhnout a odtáhnout ji k sobě do pokoje. Před očima se mi promítl její obraz, jak se v posteli svíjí pod mými doteky a sténá, zatímco bych ji přiváděl na vrchol. Způsobil bych jí tolik orgasmů, že by křičela a prosila o nadechnutí.

S prudkým nádechem jsem se oklepal. Tohle nešlo.

Prošel jsem do kuchyně. Karolína mě probodla pohledem. Sandra se na mě otočila a s úsměvem pozdravila.

Opětoval jsem jí ho a zamířil do patra.

„Za deset minut bude oběd,“ houkla na mě Karolína.

„Osprchuju se a přijdu.“ Ani nevím, proč ze mě vypadlo zrovna tohle.

Poslední dva schody jsem přeskočil a zavřel se v ložnici. Nutkání dojít si pro ni bylo nesnesitelné. Dokázal bych to, co ten její kluk ne. Stačilo by pár vteřin, aby poznala pravou rozkoš.

Při pomyšlení na její tělo pod mým mi ztvrdlo péro. Moje kontrola nad sebou samým se rozpadala. Nepomáhalo ani hluboké dýchání. V hlavě mi pořád zněl její zoufalý hlas. Kdyby jen tušila, jak moc blízko je ten, kdo ji dokáže dovést za tím, po čem touží.

Kdybych mohl překročit tu zatracenou hranici mezi námi.

Naštěstí můj mozek uvažoval racionálně.

Aspoň zatím.

Kapitola 6

Sandra

Následující dny jsme se s Kryštofem vídali, jak jen nám to moje práce a jeho focení dovolovaly. Poznávání a sbližování fungovalo až na jeden malý detail. Na sex. Stále se nám nedařilo se sladit. Kryštof se snažil, všímal si mě a dělal, co mohl, ale moje vyvrcholení nepřicházelo. Nechápala jsem proč, když samotné mi to problém nedělalo. Možná se mnou bylo něco špatně. Tak moc jsem si přála, abych nemusela předstírat. Zbývalo mi doufat, že se to postupem času zlomí.

Na sobotu jsme s Karolínou naplánovaly grilovačku. Jenže Karolína musela ráno narychlo odjet do kanceláře, takže jsem na pár hodin zůstala sama. Teda... on byl doma Roman, ale zavřel se do pracovny.

Abych si zkrátila čekání, naložila jsem maso a připravila saláty. Hrál mi k tomu taneční remix a do jeho rytmu se mi hýbaly boky. Pohltil mě pocit lehkosti.

Když bylo vše připravené, nalila jsem si kafe a zamířila na terasu. Ten výhled na zahradu se mi líbil. Vše okolo se krásně zelenalo, kytky hýřily barvami a sluneční paprsky se odrážely od hladiny bazénu. Naše zeleň a svěží vzduch byly přesným opakem horké Dubaje, kde vládlo spalující slunce, písek a beton. Ale oboje mělo svoje kouzlo.

Při vzpomínce na Dubaj mi došlo, co je za datum. Posledního června. To znamenalo, že moje kolegyně a kamarádka Zahra měla narozeniny. Sakra, skoro mi to vypadlo. Musela jsem jí zavolat, dokud byl kolem mě klid.

Otočila jsem se až příliš prudce a nestihla zareagovat. Přímo za mnou stál Roman. Horké kafe vystříklo přímo na jeho šedé triko.

Dech se mi zasekl v krku. Vyděsilo mě, že ho to opařilo. „Do háje, promiň… neslyšela jsem tě přijít.“

Obličej se mu zkroutil v bolestné grimase, když mu kafe prosáklo látkou. Nepatrně se bolestivě ušklíbl. „To se nelije po lidech, ale pije.“

Tváře mi zrudly trapností. „Omlouvám se. Dojdu pro hadr a pro led.“

„Nemusíš, já to přežiju.“ Sáhl si za krk a přetáhl si triko přes hlavu.

Celé tělo mi ztuhlo, když se mi před očima objevily jeho svaly. Projelo mnou chvění, které mě donutilo stisknout pánevní dno. Pohled mi zůstával zaseknutý na něm.

Na uchu mě polechtal jeho dech. „Jestli jsi mě chtěla vidět bez trika, tak stačilo říct,“ pošeptal pobaveně.

Podívala jsem se nahoru, naše oči se setkaly. Jedno obočí měl pozvednuté a rty se mu stáčely do šibalského úsměvu.

„Já… ne… to…“ Odfrkla jsem si.

„Nemám problém se společnou sprchou, ale příště bych se radši nejdřív svlíknul.“ Přejel si rukou po břiše.

Moji pozornost upoutal červený flek na jeho kůži. „Seš si jistej, že nechceš ten led?“

„Led?“ zopakoval s hravým úsměvem a naklonil se ještě blíž ke mně. „Možná by se hodil. Ale spíš tobě. Úplně hoříš.“

Měl pravdu. Hořela jsem, uvnitř i zvenku. Jeho blízkost mě spalovala na uhel, vážně bych potřebovala zchladit. Srdce mi bušilo v divokém rytmu. Naše pohledy se do sebe zaklesly. Skoro jako bychom v ten moment oba zapomněli na svět kolem nás.

Z dálky ke mně dolehlo bouchnutí dveří, které mě vrátilo do reality. Zhluboka jsem se nadechla, žár mi při nádechu pálil plíce. Přes veškerou horkost v těle mi po kůži přejel mráz. Roman na mě mrknul a o kus couvnul. Pak se otočil a vydal se pryč.

Oči mi sklouzly po jeho zádech až na zadek. Na vteřinu jsem se zamyslela nad tím, jak ráda bych mu do něj a do těch svalnatých zad zaryla nehty, zatímco by mě… Ne! Tohle byly zakázané myšlenky! Já směla myslet jenom na Kryštofa.

„Co se děje?“ promluvila Karolína.

„Sandra si hrála s ohněm,“ řekl Roman, aniž by se zastavil.

Stáhl se mi žaludek, nebylo to zas tak daleko od pravdy. Mohlo mě to hodně rychle stáhnout do průšvihu.

Karolína se na mě zamračila a nechápavě pohodila rukama. „Cože?“

Dlouhým nádechem jsem pokoušela zklidnit sebe i šílejicí srdce. „Polila jsem ho horkým kafem.“

Za chůze šokovaně zakoulela očima. „Tak snad tatík moc neřval?“ zeptala se pobaveně.

„Neřval,“ houkl ze schodů. Zastavil se a upřeně se na mě zadíval. „Ale příště, Sandro, si k tomu vaření radši vezmi plavky.“ Jeho tón byl napůl vážný a napůl hravý.

Koutky se mi mírně pozvedly. „Proč?“

„Pro případ, že bych se rozhodl ti tu sprchu oplatit.“ Bez čekání na odpověď se vydal nahoru.

Karolína se na mě dívala se zvědavým výrazem. Mávla jsem nad tím rukou, nemělo smysl to řešit. Hra s ohněm byla nebezpečná, ale část mě odmítala uhnout, dokud nevzplane.

* * *

Zábava byla v plném proudu. Všichni se bavili a smáli. Už jsme měli trochu upito, takže z nás padalo kdeco, vtipy i trapasy. Jenže když se začalo s hrou na otázky, stala se z toho pekelná divočina. A jakmile se otázky přiostřovaly, bylo z toho nakouknutí do našich zhýralých duší.

„Fajn a teď něco peprnějšího,“ houkl Vojta s úšklebkem. „Kdo někdy hrál orgasmus?“

Karolína se na mě podívala, obočí jí poskočilo. Zakoulela jsem na ni očima.

„Však to dělaj jenom holky, ne?“ křikl se smíchem Michal, přítel Emmy. „Takže, dámy, přiznejte se.“

„Já nemám k čemu,“ řekla Emma.

Michal se k ní naklonil. „Ještě aby jo, kotě.“

Ze srandy ho plácla po rameni. „Zase si tak nevěř.“

„Já si myslím,“ vložila jsem se do toho, „že minimálně jednou v životě to hrála skoro každá ženská.“

„I ty? Nebo jsi poctivá?“ zahoupal na mě obočím Michal.

„Přiznávám, nejsem. Občas bylo potřeba to zahrát, jinak bych tam ležela ještě doteď.“

„Holka, máš bod za odvahu.“

„Kámo, tak to jsi v prdeli,“ zasmál se Vojta a s ním i ostatní dva kluci.

„O něm nepadlo ani slovo.“ Otočila jsem se na Kryštofa.

Ruce měl založené na hrudi. Hrál dotčeného.

„S tebou to nesouvisí.“ Sakra, já tak strašně lhala. Snažila jsem se ho v posteli navádět správným směrem, jenže zatím bez úspěchu.

„Seš si jistá?“

„Naprosto.“ Olízla jsem si dva prsty a zvedla je do vzduchu jako přísahu. „Čestný orgasmický.“

Kryštof se zachechtal a jeho hraná křeč v obličeji povolila. Přiblížil se ke mně a políbil mě. Krize byla zažehnána.

Obrátila jsem se zpět ke stolu a setkala se pohledem s Karolínou. Aniž by promluvila, dala mi najevo, co si myslí. Že mi právě zapraskal led pod nohama.

„Dobře, radši půjdeme dál,“ pokračovala jsem. „Poslali jste někdy někomu erotickou fotku?“

„Pořád, viď, zlato?“ promluvila Mia na přítele Davida. Ten se jen spokojeně zaculil.

Ani mně něco takového nevadilo, obzvlášť když ti dva zrovna nemohli být spolu.

„Jednou,“ začal Michal, „jsem chtěl poslat holce svoji nahou fotku, ale omylem odešla jinam.“

„Kam?“

Podrbal se na zadní straně krku a zkřivil obličej k úšklebku. „Ke kámošovi.“

Všichni vyprskli smíchy. Vojta naproti mně až kopl do stolu.

„No co? On byl Pavel a moje tehdejší holka Pavla. Tak jsem se spletl,“ pohodil rukama. „Jenže víte, co je na tom nejvtipnější? Že mi od něj přišla fotka s jeho pérem.“

To už jsme se chytali za břicha.

„Netlemte se a počkejte si na finále.“ Michal si teatrálně odkašlal a rozhlédl se po nás. „Ještě ten večer mi přiznal, že je gay. Celou tu dobu byl do mě zabouchnutej.“ Na pár vteřin se dramaticky odmlčel, pak se lokty opřel o stůl a se samolibým tónem prohlásil: „Ovšem s čistým svědomím můžu přiznat, že jsem v životě neviděl hezčí a větší péro. Kam já se na něj hrabu.“

U stolu to vypadalo jako v blázinci. Každý se smál jinak, někdo bušil do desky a někdo dupal. Bolely mě koutky rtů od smíchu a po tvářích mi tekly slzy. Tohle vyústění nikdo z nás nečekal.

„A jste ještě kámoši?“

„Ne, odstěhoval se na druhou stranu republiky.“

Chápavě jsem přikývla. „Chce se nám někdo další svěřit s posíláním nebo dostáváním fotek?“

Nastalo ticho.

„Já mám další otázku,“ promluvila vedle mě Sára. „Kdybyste mohli mít sex s někým, kdo je zakázanej, s kým by to bylo?“

Napila jsem se piva a prsty si pročísla vlasy, zatímco mi v hlavě skákalo jedno jediné jméno. Roman. Lákal mě, rozpaloval. Kdyby mi někdo zaručil, že jedna noc s ním nic nezmění, tak bych ani na vteřinu neváhala. Jen při pomyšlení na něj mnou procházely vibrace. Jak jsem, sakra, měla ukočírovat svoje myšlenky na něj?

„Asi se svojí češtinářkou ze střední,“ křikl Vojta. „Doteď si pamatuju její pěknej zadek.“

Karolína s dotčeným zasyčením zakroutila hlavou. Vojta ji hned objal a uklidňoval, že ona má hezčí. Jenže ona si to nenechala líbit a vrátila mu to zpět: „Tak můj šéf taky není k zahození. Pětatřicet, vysokej, chytrej a sexy.“

Vojta ji k sobě přitiskl a polechtal tak moc, až se rozesmála.

„S naším novým ředitelem,“ promluvila Emma, „je fakt kus. Ale zároveň hroznej debil, takže by to nedopadlo dobře.“

„Já bych to zkusil s nějakou pornohvězdou,“ pronesl David.

„To není úplně zakázaný,“ rýpl si do něj Kryštof.

David se pobaveně ušklíbl. „Je, když ti to zakáže tvoje holka.“

Kolem stolu se roznesl smích.

„Fajn,“ pokračoval Kryštof, „moje otázka. Nejdivnější místo, na kterým jste měli sex. Já v kůlně u našich na zahradě.“

„Na pláži,“ přidala jsem se, „písek mi zalezl úplně všude.“

„S Michalem jsme si to rozdali v kině, v úplně poslední řadě, aby nás nikdo neviděl.“

„V ordinaci na lehátku.“

Pomalu jsem otočila hlavu bokem na Sáru, culila se jako neviňátko. „Co, prosím?“

Podívala se na mě. „No, trochu jsme s doktorem laškovali.“

Pusa se mi otevírala dokořán. Nevadilo mi, že se zapletla se starším chlapem, mně samotné myšlenky sklouzávaly k Romanovi. Jen mě překvapilo, že zrovna ona, která byla v sexu svatoušek. Žádné experimenty nebo úlety, aspoň co jsem věděla. Můj šokový stav přerušila až Karolína.

„Wau, teda, Sáro, ty se nezdáš,“ zasmála se.

„Kdo jsi a cos udělala s mojí ségrou?“

Uchechtla se. „Nic. Jenom jsem se uvolnila a začala žít víc spontánně.“

„Tak to ti schvaluju.“

„Než si ty dvě vyřeší sesterský problémy, mám otázku,“ udržovala konverzaci Emma. „Co vy a BDSM? Vyzkoušeli byste ho?“

Hodně mě zajímaly erotické knížky a příběhy s BDSM. Poznala jsem na tom, že to může být vzrušující, anebo taky přehnané a extrémní. Líbila se mi zlatá střední cesta, které bych se nebránila.

Kryštof mi přejel prsty po stehně. „Mám si sehnat pouta?“

„A teď lehnout.“

„Nezlob.“