Jasmina Andics

Nájdem si ťa na zoznamke

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Jasmina Andics, 2020
© Marenčin PT, spol. s r. o., 2020
Jelenia 6, 811 05 Bratislava, Slovakia
www.marencin.sk marencin@marencin.sk
Cover & layout © Marenčin Media, s. r. o.
858. publikácia, 1. vydanie

ISBN 978-80-569-0708-5 (viaz.)
ISBN 978-80-569-0709-2 (ePDF)
ISBN 978-80-569-0710-8 (ePub)

Akákoľvek podobnosť so skutočnými osobami a udalosťami je iba náhodná.

Predslov

Sedel v aute so zhasnutými svetlami a navôkol bola iba tma. Začínal pociťovať úzkosť, ale aj vzrušenie z neznámeho... Ani si nevšimol, kedy za ním zastavilo tmavé auto. Vystúpil a otvoril dvere cudzieho auta.

„Doriana,“ povedal heslo.

Šofér prikývol, zaviazal mu oči a vyštartovali.

Asi o tridsať minút boli na mieste. Šofér ho voviedol do domu a až tu mu oči rozviazal. Podal mu kuklu, ktorú si mal nasadiť na hlavu, a otvoril dvere.

Konečne sa mohol rozhliadnuť. Tlmené svetlo bolo príjemné a intímne, veľká izba pôsobila luxusne. Bolo v nej asi štyridsať ľudí, prevažne mužov. Niektorí mali kostýmy, iní boli polonahí, a zopár ich bolo oblečených civilne. Všetci mali kukly, prípadne masky. Ak si myslel, že tu niektorého z tých prominentov spozná, bol na omyle.

„Vitajte!“ povedala mu nejaká žena v maske, oblečená ako orientálna tanečnica a podala mu pohár so šampanským. „Pokojne sa rozhliadnite a potom sa môžete pridať k nám,“ ukázala do rohu miestnosti, kde bola ďalšia žena a traja muži v dôverných polohách.

Prikývol. Sadol si k baru, sledoval okolie a z toho, čo videl, bol čoraz viac vzrušený. Očami hľadal Dorianu, s ktorou si písal na sexzoznamke a ktorá ho sem pozvala. Mohla to byť hociktorá z prítomných žien, reálne s ňou zatiaľ nebol.

Jeho erekcia začínala byť naliehavá, a tak sa váhavo priblížil k skupinke, kam bol pozvaný. Ihneď sa ho ujala tá žena a dvaja muži. Začali ho vyzliekať, obtierať sa, obchytávať. Jeho penisu sa ujal jeden z mužov, čo ho najskôr prekvapilo a jeho erekcia trocha ochabla. Nebol na mužov, ale všetko treba vyskúšať, vravel si. Muž ho zhodil na zem, bruchom dole a nedočkavo do neho vnikol. Bolo to niečo nové, dosť bolestivé, ale aj vzrušujúce. Ten muž do neho vyvrcholil a on vzápätí zacítil v sebe ďalší penis, tentoraz väčší a tentoraz to bolo už skutočne bolestivé a už ho to vôbec nevzrušovalo.

„Dosť... dosť...“ snažil sa vymaniť spod muža. „STAČÍÍÍ!“ zakričal, avšak tá druhá žena nahých mužov šepotom pobádala:

„Pokračujte... to patrí k hre... on sa rád hrá na obeť, vzrušuje ho to... nebojte sa!“

„Nie, nechcem, prosíííím, nieee!“ už kňučal, ale jeho hlas zanikol v hudbe, vzdychoch a výkrikoch vzrušenia iných.

„Teraz ty,“ povedala tá žena tretiemu mužovi, a keď zaváhal, pretože si nebol istý, či už neprekračujú hranice, ticho dodala: „Vždy túžil po znásilnení,“ zasmiala sa hrdelne a on si aj v tej bolesti uvedomil, že jej smiech mu je akýsi povedomý.

Kde ho len počul?

Kapitola 1

Je sobota večer a Angela je sama doma, zavretá vo svojej izbe. S knihou v ruke oslavuje svoje tridsiate narodeniny a snaží sa nemyslieť na svoju osamelosť a na to, že asi nie je normálna. Namiesto toho, aby teraz sedela nastajlovaná v nejakej reštaurácii s frajerom, alebo aspoň s kamarátkou, ona leží o ôsmej večer v posteli, navlečená v starom pyžame, a dojedá bonboniéru, ktorú dostala od mamy. A pýta sa samej seba... prečo?

Prečo??!

Je to len hypotetická otázka a odpoveď, samozrejme, pozná. Pretože žiadneho frajera, ktorý by jej priniesol kvety a potom ju s láskou pretiahol, nemá. Nemá ani príležitostného milenca, ktorý by síce zabudol, že má narodeniny, ale s o to väčšou radosťou by ju oprel o stenu. Nemá dokonca ani kamarátku, s ktorou by sa na diskotéke opila a ona by jej potom nad záchodovou misou držala vlasy.

Skrátka nemá nikoho, ani psa. Ani škrečka.

Nikoho!

Čo je však najhoršie, ona nikoho nemala ani minulý rok a ani predminulý. Nikoho, s kým by vydržala aspoň jednu jesennú a hnusne sychravú sezónu, keď zelená farba prírody ustupuje, aby dala miesto iným, tým nostalgickým farbám, a Angela býva z toho nedostatku farieb a slnečných lúčov, z nedostatku lásky, v ešte väčšej depke než v lete a kladie si otázky, na ktoré síce pozná odpoveď, ale nie jej to nič platné.

K zamysleniu sa nepotrebuje nútiť, jej neúnavný softvér v hlave funguje nonstop, no tentoraz zájde ďalej, do minulosti, až do detstva, pretože v takýchto chvíľach, keď je nejaký dôvod na oslavu, svoju frustráciu pociťuje najviac, to však neznamená, že inokedy sa neumára. Veď už ako dieťa sa sama so sebou dosť natrápila. Nielen kvôli svojmu výzoru, ale aj kvôli svojej hĺbavej a ťažkopádnej povahe. Kvôli tomu, že bola iná. Kompletne. A ešte k tomu aj akási tmavšia.

Upodozrievala rodičov, či si ju ako bábätko neadoptovali z detského domova, či nepochádza z nejakej rómskej rodiny, a neskôr uvažovala, či ju náhodou nevymenili v pôrodnici alebo či nie je dokonca výsledkom umelého oplodnenia, avšak v tej dobe umelé oplodnenie nebolo ešte na takej úrovni ako teraz a ani také bežné, takže to zavrhla, čo však neznamená, že červík pochybnosti zmizol. Ak by jej mama nebola taká, aká bola, Angela by si myslela, že možno otehotnela na dovolenke s nejakým Arabom, ktorý mal doma už najmenej tri manželky a šesť detí a mama odmietla byť štvrtou v poradí, tak sa radšej vydala za Slováka, ktorý bol ochotný Angelu prijať za svoju, pretože miloval jej matku. Áno, aj takéto konšpiračné teórie jej behali po rozume.

Rodičia jej podozrenia vyvracali a vraveli, že je po pradedovi, ktorého však nikdy nevidela, dokonca ani na fotografiách, pretože vtedy fotky nemal len tak hocikto, ale iba tí urodzení a bohatí, z čoho vyplýva, že jej pradedo k tým vyvoleným nepatril, on bol asi z chudobnej rodiny, ale údajne to bol veľký fešák a dobrodruh. Jeho korene siahali až kamsi do Rumunska, čomu Angela aj verila, pretože či bola s rodičmi na dovolenke v Turecku, v Bulharsku či Juhoslávii, všade ju považovali za domácu.

Neskôr, v dospelosti, sa so svojou odlišnosťou snažila vyrovnať, ale vysvetlite zakomplexovanému decku, ktorému sa všetci posmievali, že tmavšia pokožka neznamená menejcennosť.

Angela sa utiekala ku knihám. Čítala všetko, všade a stále. Písmenká hltala rovnako pažravo ako cukríky a čím viac čítala a dospievala, tým viac si uvedomovala vlastnú nedokonalosť a odlišnosť. Hanbila sa za ňu. Nielen za tú, čo bolo vidno, ale aj za tú duševnú a mentálnu. Na jednej strane mala rada dokonalosť, na strane druhej svoje privysoké nároky nespĺňala ani ona sama. Chyby a nedostatky ju iritovali a ak sa týkali priamo jej, priam deprimovali. Zrkadlo a fotoaparát boli jej úhlavní nepriatelia, a keď aj nejaké fotografie pri rodinných oslavách vznikli, najradšej by ich hneď roztrhala, pretože sa sama sebe skrátka nepáčila, lebo bola iná, lebo vytŕčala, a ona tak veľmi chcela zapadnúť do šedého priemeru.

Kapitola 2

Prvý výraznejší zlom v jej živote nastal vtedy, keď o niekoľko dní stretla Sandru, svoju spolužiačku, ktorú roky nevidela, pretože na pomaturitné stretnutie po desiatich rokoch samozrejme nešla. Načo? Aby sa predviedla vo svojej plnej kráse osemdesiatich kíl a úspechmi v profesii administratívnej nuly vo firme na výrobe hnojív?

Aby sa silila do rozhovoru so spolužiakmi, s ktorými si nikdy nerozumela a ktorí sú teraz pre ňu v podstate cudzí ľudia!? Ktorí sa jej za chrbtom posmievali?

Alexandra, čiže Sandra, ako sa všade predstavovala, bola jej jedinou kamarátkou – aj to len preto, že učiteľka ich posadila k sebe, takže nemali na výber. Sandra mala dlhé ryšavé vlasy, zelené oči a veľké prsia, pričom bola štíhla, na rozdiel od Angely, ktorej príroda nadelila akurát tmavšiu pokožku a malé prsia, zato však nadbytok tukových buniek. Skrátka, o Sandru by sa chalani aj pobili, o Angelu zakopli iba omylom alebo preto – ako napokon vždy vysvitlo – aby im sprostredkovala rande so Sandrou.

Takže keď zbadala Sandru, ako sa k nej blíži, už sa jej, žiaľ, nestihla vyhnúť, ako to vždy robieva, keď zbadá niekoho známeho. Sama presne nevie, prečo to tak vždy robieva, a to aj v prípade, že dotyčného človeka by stretnúť chcela. Ani po dôkladnej analýze tohto javu neprišla na adekvátny dôvod. Do úvahy by mohli prichádzať akési pocity neistoty a trápnosti, že neobstojí. Že akurát v tom momente nie je dosť dobre oblečená, učesaná, že nie je pripravená odpovedať na žiadne otázky, dokonca ani na tú obligátnu, ako sa má. Iste, mohla by odpovedať klasicky, že dobre, ale ona nerada klame a priznávať, že sa má nahovno, tiež nemusí.

„Angela! Si to ty?!“ zvolá Sandra a premeria si ju sklamano-súcitným pohľadom.

„Nie, moja škaredšia sestra!“ odsekne Angela. Tiež si ju premeria, ale nenápadne, nie ako Sandra, okato, a s ľútosťou musí skonštatovať, že Sandra vyzerá ešte lepšie ako kedysi. „Len som vybehla do obchodu,“ dodá na vysvetlenie, prečo má domáce oblečenie a mastné vlasy ledabolo stiahnuté gumičkou.

Sandra má lesklé vyžehlené vlasy, akoby práve vyšla z kaderníctva, Angeline vlasy videli kaderníčku asi pred rokom.

Sandra má obuté lodičky na vysokom podpätku, Angela staré vyšmatlané tenisky.

Sandra drží v rukách s nalakovanými dlhými nechtami drahú koženú kabelku, Angela drží v rukách s ohryzenými nechtami igelitku s nákupom.

Sandra má na sebe bielu obtiahnutú minisukňu, Angela čierne široké tepláky.

Nuž, Sandra si bielu farbu môže dovoliť, pomyslí si Angela znechutene, lebo ona chodí oblečená najmä v čiernom. Čierna zoštíhľuje, údajne, ale jej azda už ani tá čierna farba nepomáha. Vo všetkom si pripadá tučná a nepríťažlivá. Zato Sandra, tá by si mohla natiahnuť aj vrece a každý chlap by sa za ňou otočil, lebo Sandra má prsia. A veľavravné oči... To sú také, že nemusí ani nič povedať a chlapovi je hneď jasné, na čom je. Že Sandra má rada sex. Už ako študentka poznala magické čaro pohľadu a vedela to využiť.

Teraz sa tými veľavravnými a vševediacimi zelenými očami, orámovanými čiernymi linkami, pozerala na Angelu.

„Iba do obchodu vravíš? Hm... No ja by som takto oblečená ani dvere neotvorila, prepáč!“

Sandra sa zjavne nezmenila. Urážky považuje za úprimnosť medzi kamarátkami a Angela má sto chutí sa v momente obrátiť a utiecť domov. Bolo jej toto treba?!

„Ja nie som ty!“ zaprská Angela na chabú obranu.

„To je každému jasné, Angelika,“ zaškľabí sa Sandra. „Ale vieš čo? Zbehni sa prezliecť a sadneme si na vínko, pokecáme...“ navrhne Angele veľkodušne, asi ako keby bezdomovkyni ponúkala nocľah za akciovú cenu.

Angele sa nechce nikam ísť, i keď víno by si dala. Ale to môže aj doma, nepotrebuje k vínu spoločnosť. Ona sa najlepšie cíti zavretá vo svojej izbe a s knihou v ruke. Na to, koľko čokoládových cukríkov pritom poje a ako sa to odráža na jej postave, radšej nechce ani pomyslieť. Zatvára oči pred každým problémom, namiesto toho, aby ho začala riešiť.

„Čo ja viem...“ vylezie z nej pomaly, uvažujúc, ako má pozvanie svojej bývalej spolužiačky odmietnuť, no Sandra, vidiac jej nerozhodnosť, ju schytí pod pazuchu.

„Poď, idem s tebou!“

„Nie!“ zvolá Angela trocha hlasnejšie, než je jej zvykom. Nechce, aby sa jej Sandra prehrabávala v skrini a radila jej, čo si má obliecť. Aby jej polovicu vecí skritizovala a druhú polovicu vyhádzala von (ako tie baby v Nákupných maniačkach).

Sandra sa na svoju kamarátku prekvapene pozrie.

„Prečo?“

„Nie, radšej ma počkaj tam, v tej kaviarni,“ Angela ukáže rukou na malý hotel, na druhej strane cesty, v ktorom je príjemná kaviareň s terasou a výhľadom na tenisové kurty.

Vždy, keď mala nejaké rande, dohodla si stretnutie práve tam. Veru tak, kedysi boli aj také obdobia, kedy chalanov striedala častejšie než pyžamá. Ktovie, čo si tým chcela dokázať... Asi to, že fakt nie je škaredá a môže mať každého. Veď hej, v tom období bola štíhla a štíhla rovná sa pekná. U Angely to tak fungovalo určite! Aj šatník mala vtedy celkom iný, štíhla baba si môže dovoliť hocičo a sekne jej to, ale skúste to isté obliecť obéznej žene!

Keď zase pribrala, nohavice a sukne si odložila, že až schudne, zídu sa, ale zatiaľ sa jej schudnúť nepodarilo. Dôvody, prečo sa jej to nedarí, samozrejme pozná...

Po prvé – pri slove diéta jej naskakuje husia koža a dostáva chuť na všetko okrem zeleniny a ovocia.

Po druhé – nemá pevnú vôľu.

Po tretie – pri slove šport sa jej zježia všetky chlpy, a že ich nemá málo! Ležanie s chrípkou je pre ňu ďaleko prijateľnejšie než cvičenie.

Po štvrté – rada číta (tento dôvod sa jej pozdáva viac), čo je neodmysliteľne späté s konzumáciou cukríkov.

Takže iste chápete už aj vy, že na slovo schudnúť začína byť alergická a k schudnutiu ju neprinútil ani fakt, že rady jej nápadníkov sa radikálne preriedili. Angela si to všetko uvedomuje, ale nesnaží sa to nijako zmeniť, nemá snahu na sebe pracovať. Iba podstúpi vlastnú psychoanalýzu a záver je vždy rovnaký – aj tak to nemá význam a čo nemá význam, tým sa neoplatí zaoberať a zbytočne míňať energiu. Potom si dá ďalší zákusok – ako odmenu za to, že sa musí sama so sebou tak trápiť, a začíta sa do ďalšej knihy, aby zabudla na vlastné problémy.

Kapitola 3

Angela sa teda Sandry na chvíľu zbavila a išla sa domov prezliecť. Nechcelo sa jej, ale povedala si, že dlho nikde nebola a raz za čas jej iná spoločnosť, než vlastná, azda neublíži.

Keď otvorí skriňu, nemusí dlho premýšľať, čo si oblečie. Ona nemá ten problém plnej skrine a nerozhodnosti väčšiny žien, že čo im najviac pristane. Jej nepristane takmer nič a ak si už musí na seba niečo kúpiť, tak si to spravidla v tých malých kabínkach s nelichotivým neónovým osvetlením a zrkadlom, čo rozširuje, ani nevyskúša. Jednak by sa spotila a potom, aj tak sa do zrkadiel nedíva a do tých v obchode už vôbec.

Takže preto má v podstate iba jedno slušné, spoločensky prijateľné oblečenie, v ktorom sa cíti dobre, čiže pohodlne, a ktoré obmieňa len doplnkami. Mama jej síce občas niečo kúpi, no Angela si to aj tak nikdy neoblečie, pretože mama má celkom iný vkus než ona a vždy jej to je akési tesné. A vždy pestrofarebné. Jej mama si zrejme myslí, že keď má rada farby v prírode, že ich musí mať rada aj na oblečení, že farbami ovplyvní jej pochmúrne nálady, čo je kravina, pretože Angelu len tak hocičo nerozveselí. To jej mama však nevie a ani nemá odkiaľ vedieť, lebo Angela o svojich pocitoch a želaniach nehovorí. S nikým. Ani s mamou. Aj tak by jej nerozumela.

Oblečie si teda svoje obľúbené čierne nohavice, čiernu blúzku s jemným vzorom a na ňu si dá ešte dlhú čiernu vestu, ktorá jej zakryje zadok. Obuje si čierne topánky na primeranom podpätku a do uší si zapne zlaté náušnice, ktoré nosí len na špeciálne príležitosti. Stretnutie so Sandrou síce za špeciálnu príležitosť nepovažuje, ale čo ak príde do tej kaviarne niekto, komu sa bude chcieť zapáčiť?

Napokon si prečeše mastné vlasy a trocha ich natupíruje, aby vyzerali objemnejšie. Do zrkadla sa nepozrie, lebo by sa mohlo stať, že si to rozmyslí a nikam nepôjde.

Do kaviarne vojde neistým krokom a zaregistruje Sandrin kritický pohľad. Angela samozrejme vie, že nie je oblečená tip-top, ale každý má svoj štýl a ten jej je jednoducho takýto – nevýrazný, pretože nepotrebuje upútavať pozornosť na svoju XL postavu.

Keď prechádza celou kaviarňou, až k stolu, kde sedí Sandra, tvári sa, že je tu omylom či nasilu. Neznáša ten pocit, keď všetci sedia a očami ju sledujú. V tom momente zabúda chodiť a iba sa akosi kláti, lebo ju nohy zrazu neposlúchajú. Vie si domyslieť, aký dojem na všetkých urobila.

Zlý, zlý, zlý!

Preto najradšej nikam nechodí. Nechce robiť zlý dojem, nechce sa strápňovať...

Aj Sandra si ju premeria od hlavy až po topánky. Také nosí moja stará mama, pomyslí si.

„Už som ti objednala,“ usmeje sa na Angelu povzbudivo. Veď vidí, aká je vyplašená! Akoby kráčala po móle na módnej prehliadke a bála sa, aký dojem urobí na módnu políciu.

Angela si sadne a pozrie sa na pohár s bielym vínom. Má radšej červené, ale čo už, vypije aj biele. Nemá odvahu povedať Sandre, že objednala zle.

„Tak hovor, ako sa máš?“ opýta sa jej Sandra a Angela len pokrčí ramenami. O tomto sa jej práve hovoriť nechce a Sandra dlho nečaká.

„No vidím, že asi nie je moc dobre,“ pokračuje a rozhovorí sa...

Ona bola vždy ukecaná. Angela sa dozvie kopec nepodstatných informácií a ešte to, že je rozvedená, bezdetná a pracuje v reklamnej agentúre.

„Prečo si sa rozviedla?“ opýta sa Sandry priamo, pri druhom poháriku vína. To ju zaujíma najviac – neúspešné vzťahy. Pri neúspešných vzťahoch, ktoré sa netýkajú jej, priam rozkvitá. Teší ju, že nie je sama, ktorá má v tomto smere problémy, a preto tak rada číta romány či pozerá telku.

„Prečo...?“ Sandra si odpije. „Nuž, manžel ma načapal v posteli... s istou herečkou,“ vylezie z nej pomaly, no pritom sebavedomo, akoby bola na to hrdá.

„Čoo?!“ Angele od zhrozenia takmer vylezú oči z jamiek. „Ty... ty si...?“ ani to nedokáže vysloviť.

Sandra sa začne rehotať.

„Ale nieee! Nie som lesba, to bol len taký experiment, taká kamarátka s výhodami.“

„Teda, Sandra!“ Angela pokrúti hlavou nad jej voľnomyšlienkárskou orientáciou. Sex so ženou? strasie ju. Sandra si nikdy nepotrpela na morálnom profile, už ako študentka bola promiskuitná, hoc asi len platonicky, ale toto je už príliš!

„Angela, zlatko...“ Sandrin pohľad neveští nič dobré.

Preboha! Len nech mi teraz nenavrhne niečo podobné! preletí Angele hlavou.

„Sandra, ja nie som na...“ nedopovie, lebo Sandra zas vybuchne do smiechu.

„Prepáč, pusinka, ale ty nie si môj typ!“

„Ja... ja som... to tak nemyslela...“ kokce Angela, uvažujúc, či by sa nemala uraziť. Napokon sa však Sandry len opýta: „To som fakt taká škaredá, že by som sa nepáčila ani lesbičkám?“

„Ale čoby! Veď ty vôbec nie si škaredá, Angelika, no mala by si so sebou niečo urobiť,“ povie Sandra a vezme do prstov rozstrapkané končeky jej vlasov.

„Viem.“

„A prečo teda nič nerobíš?!“

„Nemám motiváciu,“ odvetí Angela. Že je aj lenivá, zamlčí.

„Akú motiváciu? Byť peknou, páčiť sa, hoc len sama sebe, nie je pre teba dostatočnou motiváciou?“

Angela pokrúti hlavou.

„Preboha, Angela, veď tebe stačí tak málo! Len trocha schudni, choď ku kaderníčke a používaj rúž. A nos vypasované oblečenie. Nie takéto handry!“ potiahne ju za pletenú vestu, ktorou sa tak rada maskuje. „Urob zo seba exotickú krásku, využi svoj potenciál a muži ti budú kľačať pri nohách!“

„To určite!“ uškrnie sa Angela pochybovačne. Ale je pravdou, že ak si chce niekoho nájsť, je najvyšší čas, aby so sebou začala niečo robiť, aby vyšla zo svojej komfortnej zóny, aby konečne premohla svoju pohodlnosť. Už len tá motivácia, ktorá by ju nakopla, jej chýbala. Páčiť sa sebe samej za dostatočnú motiváciu nepovažuje. Najlepšou motiváciou je predsa láska, to vie každý!

Láska, ktorá ju tak úspešne obchádza.

„To nie je také jednoduché, ako si myslíš!“ povie Angela zamyslene. „Tebe sa ľahko povie, že schudni! Ale to chce veľa sebazaprenia, pevnú vôľu, ktorú ja nemám a ktorú si nikde nekúpiš, to chce... ale načo ti to vlastne hovorím?“

Sandra ju vôbec nepočúva. Jej pohľad uprene sleduje muža, ktorý si práve sadá k vedľajšiemu stolu.

„Čo?“ opýta sa neprítomne.

„Nič!“ odvrkne Angela. Vedela, že sem nemala chodiť, že Sandru jej problémy nezaujímajú.

„To je ten tenista!“ pošepká Angele.

„Viem, býva vo vedľajšej ulici.“

„Faaakt? Hm... toho by som prijala,“ rozplýva sa Sandra.

„Aj ja,“ vyletí z Angely. Je to presne ten typ muža, aký sa jej páči a ani analytický softvér v jej hlave nič nenamieta, lepšie povedané vyhodí len jedno slovo. ZABUDNI! Nie je hlúpa, vie, že tento muž je iná liga, že ju by neprijal ani ako svoju upratovačku. Ale pohľad naňho bol pekný.

Sandra sa na Angelu udivene a zároveň pohŕdavo pozrie.

„Ty?!!“ zasmeje sa.

„Občas ho vídavam a vždy je sám, tak máš šancu, Sandra.“

„Myslíš?“ opýta sa Sandra. Iróniu v Angelinom hlase nepostrehla.

„Žije v zahraničí, ale často chodieva sem, domov.“

„To je divné... Prečo taký bohatý a úspešný muž nemá dom či byt niekde na Kolibe alebo pod hradom, ale tu? To nevieš?“

„Neviem, ale tu má všetko, čo potrebuje, poruke. Tenisové kurty, štadióny, plaváreň, športový klub...“ Angela by aj pokračovala, ale Sandra je už zase zaujatá tenistom. Vrhá na neho svoje veľavravné pohľady jeden za druhým, ale on sa nejako nechytá, čo Angela chápe, Sandra očividne nie. Nepríde jej, že taká hviezda svetového formátu má iste iné nároky.

„Sandri, my musíme loviť v iných vodách!“ upozorní ju Angela, lebo už sa cíti trápne. Aj za svoju kamarátku! Musel jej pohľady zaregistrovať, ale tvári sa, ako keby bola priesvitná.

Sandra pokrúti hlavou.

„Čítala si tú knihu, že ak niečo veľmi chceš, tak sa to splní?“

„Nečítala, ale to je asi taká istá blbosť, ako dívať sa každý deň do zrkadla a vravieť si, že sa mám rada, až pokým tomu neuverím, a vyriešia sa tým všetky problémy,“ mávne rukou Angela.

„Nie, toto je iné a funguje to. Ja som tak zbalila jedného chalana, ktorý ma sprvoti ignoroval. Teda on zbalil mňa, ale ja som si to dlho a intenzívne želala.“

Angela tomu veľmi neverila, lebo Sandre stačí hlboký výstrih a chlapík je lapený. Ona nemusí intenzívne myslieť, ona nemusí vôbec myslieť! Avšak na svetoznámeho tenistu nemá! Ešte stále to nechápe?

Zrejme nie, lebo pokračuje:

„V bulvári som čítala, že teraz nikoho nemá!“

„No a?“

„Budeme sem chodiť častejšie...“

„Aj tak ho nezbalíš!“

„Každý chlap sa dá zbaliť,“ trvá na svojom Sandra a rozopne si ďalší gombík na blúzke.

„No... ak by si bola modelka svetového formátu, možno by sa ti podarilo... ak nie je teplý,“ poznamená pesimisticky Angela, ale Sandra naďalej srší optimizmom. Odkiaľ ho berie?

„Čo si! Tenista teplý určite nebude!“

Angela nechápe, odkiaľ Sandra berie to presvedčenie.

„Angela... takže ty vieš, kde býva...“

Angela nechápe, kam Sandra smeruje.

„Poschodie a číslo bytu neviem,“ odvetí ironicky.

„Netreba. Hodím mu do schránky svoju fotku s telefónnym číslom,“ povie Sandra a ešte viac sa vystrie.

Angela nechápe jej odvahu. Nič nechápe! Čo sa týka Sandry, naozaj nič nechápe...

„A ty nebudeš mať pocit, že sa vtieraš?“ opýta sa jej.

„Nieee!“ Sandra zavrtí hlavou. Ani nezaváha.

„Alebo, že si nejaká ku..., nejaké dievča na telefón?!“

„Nech si to myslí, veď mu to potom vysvetlím.“

„Ak budeš mať príležitosť!“

„Hm... A nemala by som mu tam niečo aj napísať?“

„Čo? Že či uprednostňuje orál alebo anál?“ opýta sa so smiechom Angela. Čo iné sa môže opýtať Sandry?

„Nie!!! Že som jeho fanynka, napríklad!“ odvetí Sandra a nad tým análom sa vôbec nepozastaví, nerozhorčí.

Angela sa už dávno tak nenasmiala.

„Ty?! Videla si aspoň jeden jeho zápas?“

„No nevidela!“

„A čo vieš o tenise?“

„Nič,“ prizná Sandra.

Koniec ukážky