Simona Anima

Medzihra

 (ukážka)

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Simona Anima, 2015
© Marenčin PT, spol. s r. o., 2015
Jelenia 6, 811 05 Bratislava
marencin@marencin.sk www.marencin.sk
Cover © Marenčin Media, 2015
Jazyková úprava Sylvia Sachs
Design © Katarína Marenčinová, 2015
462. publikácia, 1. vydanie
ISBN 978-80-8114-466-0 (brož.)
ISBN 978-80-8114-467-7 (ePub)

Marhuľové pančušky

Rada, rada, tak rada sa milujem.

Keď cítim na svojom tele nežné, presné ruky, prsty hladkajúce môj venušin pahorok, prostredník iskrivo roztvárajúci motýlika mojej vonkajšej brány, keď sa túžim pritlačiť zdureným, šťavnatým klitorisom o prst, keď chcem nechať rozprávať moje dolné ústa o svojej túžbe po preniknutí božského pulzujúceho valca, keď túžim po naplnení mojej prekrvenej štrbiny šťastia a túto túžbu premieňam na skutočnosť s niekým, kto vie vzdať poctu môjmu telu vztýčeným totemom lásky, vtedy som naozaj šťastná. Cítim dotyk s božstvom tohto rozkošného sveta a teším sa na svoje stretnutie so všehomírom, s nekonečnom, s podstatou bytia.

Tak rada, rada, úprimne rada sa milujem.

Nie, nie som posadnutá túžbou po sexe. Nepotrebujem uspokojovať svoje túžby na počkanie s kdekým, ja sa rada milujem. S človekom, ktorého si vyberiem, s ľuďmi, s ktorými chcem zdieľať intimitu svojho vnútra, s mužom, ktorého chcem voňať. Alebo so ženou, isto, s ktorou sa smejem a spoznávam, ako vlastne my ženy fungujeme.

Ale prienik, kontakt môjho ženstva s mužským princípom sveta, je pre mňa tým, čo ma môže uspokojiť a nadniesť nad zem. Hoci tým partnerom mi môže byť len ten, kto má úctu k božstvu rozkoše, kto si vie uctiť milovanie ako akt lásky, porozumenia a dotyku s božským. Len taký dostane právo vstúpiť do mojich vlastných priestorov a vzdať mi hold ohňostrojom teplých tekutín v mojom vnútri.

Tak prosto vtedy milovanie milujem.

Rozhodla som sa osloviť človeka, ktorý ma jednoducho priťahuje. Žensky cítim, že by som chcela vyskúšať milovanie s ním. Je Mikuláš, aj podľa mena, aj podľa správania. A, ako mi povedal, aj podľa dátumu narodenia. Trocha výstredný, slobodomyseľný, vtipný, dobre oblečený i voňajúci. A Mikuláš, to je predsa človek, ktorý dáva. Prečo ho neoblažiť?

Páči sa mi, ako sa mi páčia muži, ktorí nie sú reklamou na steroidy, ale majú šarm. Charizmu, dýcha z nich erotično ukryté medzi ušami. Mikuláš medzi nich nepochybne patrí, prvé prešedivené dlhšie vlasy, strnisko ako z reklamy na pánsku vôňu. Nostalgia spletená s iróniu v pevný vrkoč. Skúsenosť, rozvaha, očakávanie, aké má samica, keď vníma partnera, po ktorom túži.

Keď šiel kedykoľvek okolo mňa, privierala som oči a dýchala jeho vôňu. Cítila som, ako mi z nosa priamo do podbruška vystreľovali signály, ktoré ma zvlhčovali, okamžite privolávali v mojej svätyni stav vzrušenia ako pred svätou omšou.

Som len študentka, vysokoškoláčka, žiačka končiaceho, piateho ročníka, hádam pekná, na budúcu psychologičku až veľmi. On, učiteľ s povesťou excentrickej, pre niekoho neprístupnej, no šarmantnej autority, ktorý sa pohybuje medzi Moskvou a Londýnom, Budapešťou a Istanbulom.

Vždy, keď som vedela, že budeme mať spoločnú hodinu, môj šatník doma zažíval zemetrasenie, hľadala som oblečenie, čo bude priliehavo vystihovať moju sviežosť, bude koketovať, roztápať jeho iskrivý mráz, pod ktorým som cítila bublajúcu sopku.

A potom prišla inšpirácia, ktorá vo mne od prvého momentu vibrovala ako zapnutý kamarát na osamelé noci. Hoci vibrátor považujem len za masážny strojček, mať v rukách, ústach, v božskej jaskyni naozajstný falus a tešiť sa na dotyky, vône, teplo je neporovnateľne väčší zážitok, ako sa nechať masírovať kusom neživej hmoty. Oslovil ma kamarát, Matej, režisér a organizátor kultúrnych akcií, či by som neprišla šarmantne moderovať jednu predvianočnú akciu. A ak by som vedela dodať aj nejakého čerta a Mikuláša, nebude proti. Nebránila som sa. Začala som ako modlivka snovať svoj plán.

A dnes sa inšpirácia premieňa na skutočnosť.

Mikuláš, tradičný sychravý deň, teda ak sa šedá hmota, ktorá pripadá tento rok na sobotu, šiesty deň bezstarostného týždňa, môže volať ešte dňom.

Stretávame sa, ja zababušená vo svojom ovčom kožúšku, šálom si chránim líca, on v koženej bunde. Nohy mám obalené v hrubších vzorovaných pančuškách marhuľovej farby. Sivé ráno tak prežarujú moje jarné nohy, ktoré priťahujú aj jeho zrak.

„Myslím, že najlepší deň v roku môže začať,“ usmieva sa na privítanie. „Vyzeráte báječne.“

„Pán Mikuláš má isto dar pravdy,“ odvetím, tušiac, že svoj anjelský plán dnes naplním.

Sme tu dvaja, pretože on, Mikuláš, a ja, anjel, si musíme vyskúšať kostýmy, prejsť si scenár, dokončiť scénu. Veselý program sa má začať až podvečer, ale aspoň budeme mať dosť času.

Ocitáme sa vo foyer mestského divadielka a kedysi kultového kultúrneho domu v centre našej metropoly. Vo vnútri je vzduch pamätajúci si hádam ešte osemdesiate roky. Starý vrátnik nám ukazuje ešte zhasnutú divadelnú sálu a potom nás vedie do našej šatne.

„Enem si odskočím tutok vedla po cigaretky, zvonkaj je gula, ked prídu další vaši, tag im otvorte, hádam som za chvilenku spet,“ povie jazykom s pachom stupavskej kapusty a odchádza na svoju rannú dávku.

Ocitáme sa v šatni, prekvapujúco celkom priestrannej, ale aj útulnej. Na jednej stene veľké zrkadlá a stôl s umývadlom a šminkovacími poličkami. Oproti dve pohovky, všetko v príjemne ošúchanej, nostalgickej úprave. Na stene oproti dverám visí štender s kostýmami, ktoré nám tu priviezli. Nad hlavou neónky, jedna unavene blikoce. Okná vlastne len na ozdobu a vetranie, schované práve za vešiak s kostýmami.

Hneď, ako si zhodíme kabáty, vyťahuje Mikuláš zo svojej tašky fľašu šampanského a poháriky.

„Slečna Simona... Mám dnes narodeniny a už keď ste ma nahovorili, aby sme spravili toto divadielko, pripite si so mnou.“

Ja som zasa pripravená na nevľúdne neónky. Vyťahujem sviečky, zapaľujem len stolové kozmetické lampičky a zhasínam stropné osvetlenie. Na vešiakoch žiari červený mikulášsky plášť, anjelské krídla, čertovský odev s chvostom. Rozkošný zaprášený neporiadok divadla. Kostýmy vo mne vždy vyvolávajú vzrušenie zo schopnosti premieňať sa na niečo iné, tajomný svet trblietania sa, zahaľovania i odhaľovania.

Cink pohárom s perlivým nápojom.

„Tak do práce, nech sa nám to dnes vydarí,“ začne a podáva pohárik aj mne.

„Pán profesor, ja vám prajem,“ beriem si pohárik a približujem sa k Mikulášovi, „prajem vám, aby ste dali toľko darov, koľko dostanete. Kto by bol lepším Mikulášom, ako Mikuláš, ktorý sa na Mikuláša narodil?“

Pozerám sa do jeho očí, naše zreničky sa rozširujú. Vzdialenosť medzi nami je stále kratšia.

„Prepáčte, teraz vám to musím povedať. Anjelská Simona, s tými dlhými svetlými vlasmi, nádhernou tvárou, nohami, ktoré tak rada ukazujete, vyzeráte ako čertovsky nádherný anjel.“

Pozerám sa do jeho očí, neuhýba, jeho zreničky v modrom kruhu sa rozširujú. Približujem sa k Mikulášovi tak, že sa svojimi prsiami temer dotýkam jeho hrude. Atmosféra sa nabíja elektrinou. Teraz.

„Pán profesor, chcem byť viac než len vaša žiačka. Dnes a tu. Berme to ako zázračný deň, ktorý sa nezopakuje. Prosím.“

Privieram oči. Na moje pery sa jeho ústa pritískajú v prvom bozku tak nežne, že sa mi roztriasli kolená. Cítim, ako sa mi v podbrušku rozlieva príjemný teplý pocit, šteklenie, ktoré ma posúva k túžbe.

„Netušil som, že tohtoročný sviatok bude taký...“ hovorí Mikuláš hlbším hlasom, ale nedokončuje vetu, necháva ju otvorenú. Vzrušenie nám prehlbuje hlas a hlbší hlas ma dráždi a priťahuje ešte viac.

„Príjemný?“ dopĺňam jeho slová a odpíjam si zo šampanského.

„Nádherný a prekvapujúci,“ odkladá pohár a pokračuje. „Viete, Simona, narodil som sa na Mikuláša, ktorý mi dal zároveň meno, čiže moja detská trauma bola ohromná. Namiesto troch osláv sa všetko zhustilo do oslavy jednej a počet darčekov sa tak minimalizoval.“

„Smutné,“ trošku hrane sa rozciťujem a koketujem pohľadom do očí. Rozhodla som sa pohladiť mu líce opakom dlane. Dotýkam sa ho, neuhýba.

„Ale viem, čo je to úprimný darček. Viete, neskôr to nebolo až také zlé, stal sa z toho celkom dobrý dôvod, ako rozcitlivieť dievča, ktoré – v snahe prinavrátiť mi aspoň trocha radosti – mi rozhodne neodoprelo útechu a schúlenie sa v najkrajšom mieste ženského tela.“

„A ja som si myslela, že budem prvá, čo vám na Mikuláša podaruje rozkoš ako formu odpustenia za nespravodlivosť, ktorou vás obalamutili rodičia,“ odťahujem sa od jeho tváre, akože urazene, ale zato pokračujem v dobýjaní sa do jeho lesklo vzrušených očí. A rozhodnem sa povedať všetko nahlas. „Chcela som vás poprosiť, pán profesor, rukou, ústami, svojou svätyňou, celým telom, ako chcete, aby ste tomuto svetu hriechy odpustili. Mikuláš, ste človek daru neba a zároveň človek, ktorý určite rád drží ruku na kľučke brány od pekelných rozkoší.“

„Simona, ste nepochybne ten najpríťažlivejší anjel, akého poznám a budem rád, ak sa mne a vám podarí splniť vaše predsavzatie.“

„Viete, pán profesor, spojenie tiel, milovanie, to je dar boží, je to krása, sviatok našej existencie. Sex vôbec nemusíme skrývať za slovo láska, vzťah. Je to prosto komunikácia dvoch ľudí na hlbokej úrovni tela. Nevyplýva z toho žiaden záväzok. Je to hra a modlitba. A ja vás k tejto hre a modlitbe pozývam.“

„Simona, samozrejme, rešpektujem vašu vôľu a skláňam sa pred múdrosťou. Dúfam, že ste ju získali aj vzdelaním na našej inštitúcii. Vo vašich slovách počujem ozvenu východnej múdrosti, ktorá sex pokladá za čosi vznešené, oslavu božského v nás.“ V jeho hlase cítim istú mieru milého odstupu i vášne. Predsa len je to pedagóg a ja študentka, isté dekórum musí byť zachované.

Atmosféra zmäkla. Hoci šatňa nepôsobí vôbec luxusne ani nikdy luxusná nebola, ten divadelný neporiadok jej dodáva atmosféru zázračného sveta. Prišiel čas prezliecť sa do kostýmov a vyskúšať si svoje úlohy. Rozhodla som sa, že zamknem dvere, pre istotu. Aby nás nikto nerušil.

„Ak budeme spolu na javisku, musíme o sebe vedieť viac. Dúfam, že vám nebude prekážať, ak sa budeme prezliekať spoločne,“ nenútene si sťahujem svetrík a zostávam len v čiernom tieločku s tenulinkými ramienkami, ktoré nebráni mojim bradavkám stáť vztýčene. Nechráni ich žiadna podprsenka, moje žemličky sú pevné aj bez podpory. Môj odev momentálne dopĺňa suknička a marhuľové pančušky.

„Pán profesor,“ hovorím a podávam mu pritom kostým z vešiaka, „vyzlečte sa, prosím, ten kostým Mikuláša je teplý, nemôžete si ho dať na šaty.“

Spúšťam si sukňu k nohám a vystupujem z nej len v pančuškách iskrivej marhuľovej farby s nádherným vzorom. Milujem byť oblečená v odevoch, ktoré tesne obopínajú moje krivky a vykresľujú moje pevné, štíhle, ale nie paličkovo tenké nohy a zmyselný zadok.

„Sviečky pred zrkadlami stačia, ak sa hanbíte,“ hovorím a vypínam aj šminkovacie svetlá. Pod pančuchami mám čipkované nohavičky, ale keďže sú pančucháče zimné, teplé, nie je to hneď vidieť.

Mikuláš zmĺkol. Fascinovane ma sleduje, nedokáže zo seba vydať zvuk. Stiahol si sveter, stojí v košeli a nohaviciach a neskrýva nerozhodnosť.

„To, čo sa stane tu, stane sa tu a nikde inde,“ usmievam sa na neho. „Je to len záležitosť medzi vami a mnou. Zajtra bude všetko tak, ako včera. Ale dnes nie. Dnes je to inak.“

Prichádzam k Mikulášovi a chytám ho za gombík na nohaviciach. Rozopínam mu ich, rozťahujem zips. Nebráni sa. Vsúvam ruky za jeho chrbát, až pod bielizeň. Jeho zadok je napätý, príjemne teplý.

„Smiem?“

Prikývne.

Sťahujem mu nohavice aj s boxerkami a uvoľňujem jeho falus. Objaví sa pred mojimi očami, je už plný, vzrušený. Čupím pri Mikulášových nohách, vyzliekam ho a pred očami si pozerám jeho vztýčené mužstvo. Vyzlieka si košeľu. Oslobodila som jeho nohy, stojí odrazu predo mnou celkom nahý. Ešte v podrepe pred ním chytám rukou jeho stuhnutého priateľa, vztýčeného k nebu ako zobák fénixa. Jemne prechádzam prstom po hlavičke žaluďa a nižšie, až k jeho koreňu.

„Povedzte mi niečo o vašom penise. Máte ho nádherný. Kedy ste zistili, že ste chlapec?“ prekvapujem Mikuláša svojou otázkou. Až tak, že nič nehovorí, len so sklonenou hlavou sleduje, ako preťahujem pomaličky predkožku cez jeho žaluď a späť.

Penis ma vzrušuje ako objekt. Jeho premenlivosť, pevnosť, tuhosť, po akte zasa mäkkosť. Milujem penisy, ktoré sú malé, skryté v stave pokoja a mohutné v stave vzrušenia. Čarovné predmety meniace sa neuveriteľnou energiou. Mikulášova ozdoba k takýmto príjemným prekvapeniam patrí. Kľakám si pred neho a jemne ho bozkávam po korune vztýčeného údu.

Vyvraciam hlavu k Mikulášovej tvári: „Rozprávajte, aká je vaša prvá spomienka na váš totem? Odkedy viete, že ste chlapec?“

„Od raného detstva mám rád svoj penis,“ s hlasom o poznanie hlbším a rozochveným vzrušením mi prikladá svoje ruky na hlavu, hladká ma. „Nie cudzie penisy, môj vlastný, ktorý rád používam. Na jeho zvláštnosť, výnimočnosť ako nástroja posúvajúceho ma do jednej z dvoch ľudských kategórií, ma upozornila spolužiačka v materskej škôlke.“

Svoju ruku jemne posúvam hore a dole, pevne držiac jeho stoporené prirodzenie. Opäť pomaly preťahujem predkožku cez žaluď a späť, v druhej ruke držím jeho miešok. Jeho guľky sú príjemne tuhé, teplé, hojdajú sa a tešia sa na akt lásky. Počúvam svoj hmat, dávam si pozor, aby som ho nepriviedla k nečakanej ejakulácii. Ruku z mieška presúvam a radšej chytám jeho stehno, chcem si ho ešte šetriť.

Mikuláš pokračuje, v mysli sa vracia do svojho detstva, je ponorený v rozkoši prvých sexuálnych skúseností. „Raz, tesne pre popoludňajším spánkom v materskej škôlke, prišla istá dievčinka na chlapčenské záchody, vyhrnula si sukničku, stiahla si svoje detské pančušky a rozkročila sa nad pisoárik. Z jej čiarky medzi nohami sa spustila fontánka moču. Stál som pri nej s peništekom v ručičke, vtedy to bol len vtáčik, taký detský, a pozeral sa na zázrak. Chcela by som cikať ako chlapci, oznámila mi spoluškôlkarka. Chcela by som mať vtáčika ako ty. Pozoroval som ju s otvorenými ústami a nehýbal sa. Keď z nej odtiekol moč, prišla ku mne, stále si držiac vyhrnutú sukničku. Mne nenarástol, som dievčatko. Ty si chlapček, povedala a jednou rukou mi so záujmom chytila môj maličký údik. Bolo to ako prestup z lokálneho vláčika do prvej triedy v lietadle. Také osvietenie. Odvtedy som si uvedomoval, že penis môže byť vzácny, príjemný kamarát, ktorý je na hranie lákavejší, než vláčik či plyšový macko.“

„Táto hračka je naozaj lákavá,“ hovorím, ale zároveň púšťam jeho a už aj môjho stoporeného priateľa a staviam sa pred jeho nahé telo. „Myslím, že keď sa chceme dať do kostýmov, mala by som sa vyzliecť aj ja úplne.“ Je nahý a bezbranný, ja mám na sebe stále tielko a pančušky. „Ale najprv trocha bubliniek,“ podávam poháre so šampanským. Jeho vzrušenie je milé.

„Tak čo, chcete si ma vziať? Tak telesne. Chcete ma pomilovať? Veď sa ani nepoznáme,“ dráždim ho. V jeho očiach čítam prekvapenie. Otáčam? Robím si z neho srandu? Nebodaj ho chcem obviniť z nejakého neprístojného správania pedagóga k študentke? Obťažovanie?

„Nebojte sa,“ smejem sa. Získavam prevahu, som tá, ktorá ovláda jeho vzrušenie. „Sadnite si, prosím.“

Sadá si na lavicu, na ktorú si rozprestiera mikulášsky plášť. Nahý muž pôsobí tak bezbranne. Ale na červenom pozadí sa jeho pekne formované telo, široké ramená, mocná hruď a pevné stehná, telo pokryté primerane ochlpením, vyníma vskutku pekne.

„Simona, prosím...“

Prichádzam k nemu, stále v pančuškách a tieločku, a beriem mu z ruky pohár.

„Dáte mi, prosím, dole pančušky?“

Chvejúcimi sa rukami mi zasunie ruky pod pančušky na zadku a pritiahne si ma k sebe. Vonia krásne, cítim jeho čisté telo, ešte s rannou sprchou, ale aj mužských pach. Jeho ruky s rozkošnou nemotornosťou sťahujú pančuchy. Ja si jedným pohybom sťahujem tielko. Moje prsia sú nad jeho hlavou, pozerá sa na vztýčené bradavky, ale postupne pohľadom prechádza po mojom bruchu k pupku. No dobre, pod pupok.

Pri sťahovaní pančušiek je jeho tvár na úrovni môjho podbruška. Zostávam len v nohavičkách. Prisáva sa nosom k telu, rukami ma drží za zadoček. Ovoniava ma. Rukami prechádza po čiare nohavičiek, prstami chytá po bokoch čipky a začína mi ich sťahovať. Pomaličky, bozkáva vpredu každý odhalený milimeter, perami postupuje na ceste stále nižšie. Postupne sa dostáva k vchodu do najtajnejšieho chrámu môjho tela. Veľmi mierne sa rozkročím, aby mohol moje nohavičky stiahnuť aj uprostred, necháva ich padnúť k nohám. Darí sa mu to a ja sa odrazu ocitám nahá ako Eva v raji. Mierne sa odťahuje a pozerá sa na moje čisto oholené ženstvo.

„Ste nádherná, Simona. Váš vchod do najsladších rozkoší je dielom Boha,“ prechádza rukami po mojich bokoch a fascinovane hľadí na terč môjho tela.

Odťahujem od seba nohy, aby som mu poskytla lepší výhľad.

Priťahuje si ma a zároveň prikladá svoje ústa na môj pekne hladký Venušin pahorok. Perami prechádza po okraji mojej bráničky a jemne vystrkáva jazyk, skúma vchod. Počujem, ako nosom do seba zhlboka nasáva moju vôňu, ktorá vychádza z vnútra ako najdráždivejšia láva zo sopky rozkoše. Aj ja si voniam, cítim svoje vlhké vzrušenie.

Ľavú nohu zdvíham a opieram o lavicu, aby som mu umožnila ešte krajší pohľad a lepší prístup. A sebe tak, celkom prirodzene, ponúkla viac rozkoše, pretože milovanie je v prvom rade spoznávanie rozkoší. Jazykom mi dráždi vstupnú bránu do raja, prechádza územím medzi veľkými vonkajšími pyskami a motýlikom malých pyskov. Jednou rukou ho chytám za hlavu a pritláčam si ho silnejšie k telu, k mojej jaskynke rozkoše. Jeho jazyk prechádza po najcitlivejších oblastiach mojej brány a cítim, ako sa pristavuje pri stále zdurenejšom klitorise. Objavuje miesto, na ktoré svojím svalom v ústach tlačí a mne vystreľuje do celého tela vibrácie vzrušenia.

„Prvýkrát som sa v živote s mužom urobila práve pri bozkávaní. Váš jazyk, pán profesor, je úžasný,“ posmeľujem ho, ale zároveň chcem trocha oddialiť svoje vyvrcholenie. Zvuk môjho hlasu ho zastavuje. Mierne sa odťahuje od môjho tela, má zahmlené oči.

„Hovorte mi Mikuláš, Miki, čo vy na to? To profesor znie tak školsky. Môžeš mi tykať?“

Ustupujem o dva kroky dozadu.

„Pán profesor, to by som si nikdy nedovolila, myslím, že vzťah medzi študentkou a pedagógom by mal mať nejaké pravidlá, nemôžem vám predsa tykať. Ste o takých, no, dvanásť či pätnásť rokov starší, ste pre mňa autorita. Mikuláš vám môžem hovoriť, milovať sa spolu môžeme, ale tykať vám rozhodne nemôžem.“

S prekvapením otvára ústa. Akoby sme vypli vzrušenie. Jeho pohlavie, doteraz pekne stoporené, zaťahuje spiatočku. Nahý, pekný chlap s ovisnutým penisom pôsobí ešte bezbrannejšie.

„Tuším som vás vyľakala,“ usmievam sa. „Tak ideme na tie kostýmy?“

Zahanbuje sa a automaticky si zakrýva prirodzenie.

„Prepáčte, Simonka, nechcel som vás uraziť ani sa vás nejako dotknúť.“

„Nič sa nestalo, rozhodne sa ma dotýkať môžete, ale ako som povedala, to, že máme spolu sex, ešte neznamená, že si musíme tykať, nie? Ja by som sa hanbila pred spolužiakmi. Aké by to bolo, keby si učiteľ a žiačka tykali? Veď by to hneď vyvolalo podozrenie.“

Rozosmeje sa, takým príjemne rozkošným smiechom. Vstáva a zdvíha mikulášsky plášť. Jeho penis je zmenšený, visí ako malé vrabčiatko v hniezde. Zahaľuje sa do vznešenej červenej, spod plášťa mu trčia holé nohy.