Soňa Bulbeck

Denník saudskej manželky (ukážka)

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Soňa Bulbeck, 2017
Slovak edition © Marenčin PT, spol. s r. o.
Jelenia 6, SK-811 05 Bratislava
www.marencin.sk marencin@marencin.sk
Jazyková úprava Sylvia Sachs
650. publikácia, 1. vydanie
ISBN 978-80-569-0022-2 (viaz.)
ISBN 978-80-569-0023-9 (ePDF)
ISBN 978-80-569-0024-6 (ePub)

Denník Saudskej manželky

Prológ

Moje rozhodnutie vydať sa za Ahmeda prijali rodičia rozdielne. Neprekvapilo ma to. Pokiaľ som si pamätala, reagovali rozdielne na všetko, čo sa u nás kedy dialo, včítane rozhodovania o tom, čo bude na nedeľný obed. Otec prudko vyskočil a buchol päsťou do stola, až šálky s kávou nadskočili: „Len cez moju mŕtvolu!“ prehlásil pateticky. Matka sa, naopak, sladko usmiala a prehodila: „Ale prestaň... buď rád, že ju niekto chce. Miláčik, pamätaj, že u nás budeš mať dvere vždy otvorené...“ nežne dodala smerom ku mne.

Dvere boli zjavne otvorené aj teraz, lebo sa v nich vzápätí zjavil sused Jozef s našou mačkou Klotildou na rukách. Klotilda, celá šťastná, že je doma, s víťazoslávnym mňaukaním vyskočila rovno na garnižu na kuchynskom okne. Kvietkovaná drapéria, ktorá tam visela vo franforcoch, mala zjavne svoje meno od slovesa „driapať“ a bolo jasné, že Klotilda tam neskončila prvýkrát. „Stalo sa niečo?“ opýtal sa Jozef a posadil sa na voľnú kuchynskú stoličku, uprúc spýtavý pohľad na nás troch. Otec bez slova vstal, vybral z kredenca slivovicu a dva poháriky a nalial. „Eva sa ide vydávať... za nejakého mohamedána...“ prevrátil do seba štamperlík na jeden šup. „Imigranta?!“ zabehla Jozefovi slivovica. „Nie... Sauďana...“ opravila som ho. „Sauďana?“ opáčil Jozef. „A má aspoň na záhrade ropný vrt?“ Pokrčila som plecami. Tak ďaleko som sa v debate s Ahmedom ešte nedostala. „Určite má... veď tam každý má...“ odpovedal si Jozef sám a natrčil pohárik na ďalšiu rundu. „Aspoň budeš mať lacný benzín. Alebo dokonca zadarmo...“ štrngol si s otcom a moja svadba s Ahmedom bola odobrená...

1. júl 2016

Matkin krik ma zobudil už pred deviatou. „Vstávaj! Ideme vyberať šaty...“ ráznym pohybom odtiahla záves na mojom okne, ktorý, našťastie, nepatril ku Klotildiným obľúbeným, a tak bol ešte celý. „Aké šaty?“ nechápala som rozospato. „No svadobné predsa...“ vysvetľovala mi matka ako malému decku. Moje rozhodnutie – mať malý tichý obrad na slovenskej ambasáde v Londýne – sa v danom okamihu rozplynulo ako dym. Moja akčná matka absolútne nepripúšťala myšlienku, že by jej jediná dcéra nemala svadbu doma... a ešte k tomu, keď si berie cudzinca... a určite bohatého...

Jediná požičovňa svadobných šiat a doplnkov v našom provinčnom mestečku naozaj neposkytovala veľký výber. Z dvoch alebo troch šiat, ktoré moja matka na mne nakoniec odobrila, ani jedny neboli voľné v auguste a v júli, iba jeden víkend. Vyzeralo to, že nie som jediná vydajachtivá. „No nič, najprv musíš na matriku,“ rezolútne vyhlásila matka, „nech vieme dátum – a potom sa rozhodneme.“ So škrípaním bŕzd zastala pred budovou Mestského úradu a vzápätí zmizla za zákrutou, pokračujúc dole mestom do svojej práce. Štamgasti vo vychýrenom miestnom pohostinstve ju už určite netrpezlivo očakávali...

Na dverách Matričného úradu boli napísané úradné hodiny. Bol piatok a bolo po obedňajšej pauze, tak som nesmelo zaklopala. Nič sa nedialo... ani na druhýkrát... ani na tretíkrát. Tak som opatrne stisla kľučku a poodchýlila dvere. Staršia pani v okuliaroch na mňa nevraživo pozrela ponad šálku kávy. „Želáte si niečo?“ položila mi viac-menej rečnícku otázku. „Jasné, že si želám, inak by som tu asi nebola,“ zahundrala som v duchu. „Dobrý deň,“ pozdravila som najprv, „chcela by som sa vydať...“ Mladšia, sediaca za vedľajším stolom, bola evidentne odo mňa škaredšia, a tak na mňa pozrela s neskrývanou závisťou. „Kedy?“ opýtala sa staršia a zabodla oči do obrazovky počítača. „Čo najskôr...“ priznala som popravde. Ahmedovi končili európske víza v posledný júlový deň. Vtedy sme už museli sedieť v lietadle do Saudi... Obidve ako na povel upreli oči na moje brucho, ktoré sa len nejasne črtalo pod bavlneným tričkom, a významne na seba pozreli. „No, potrebujeme vaše a snúbencove doklady – občiansky preukaz, rodný list, v prípade, že už bol ženatý, tak rozvodový list. Napíšete si žiadosť, vyplníte, nalepíte kolok a prídete sem aj s ním a dohodneme dátum...“ „Snúbenec je cudzinec, nie je na Slovensku...“ snažila som sa uviesť veci na pravú mieru. Nato mladšia ako na povel otvorila zásuvku pracovného stola a strčila mi pred nos papier s dvadsiatimi piatimi bodmi, ktoré popisovali, aké doklady treba predložiť pri svadbe s cudzincom. Pri bode číslo 7, ktorý žiadal do slovenčiny preložené a úradne apostilované potvrdenie, že cudzinec nie je terorista, sa mi zahmlilo pred očami. Prebrala som sa na to, že na mňa niekto vychrstol studenú vodu a fackal ma po tvári. „Neblbni,“ dohovárala staršia tej mladšej, „ešte nám tu potratí... radšej jej povedz, že to môže poslať aj mailom...“

2. júl 2016

Ahmed sľúbil, že urobí, čo bude môcť... asi ma má naozaj rád...

7. júl 2016

Slovenský prekladateľ z arabčiny si vypýtal za preklady rovných sto eur. Kolky za apostilovanie stáli ďalších sto... Matka vyhlásila, že musíme šetriť, a otec rátal, koľko benzínu si za tie peniaze mohol kúpiť...

11. júl 2016

„Jasné, že svadba bude u nás,“ nepripúšťala matka diskusiu, keď o pár dní prišli posledné Ahmedove papiere a bol stanovený deň „D“. Na sobotu, 23. júla. „Nebudeme predsa vyhadzovať peniaze za nejakú inú krčmu... a aj jedlo bude jednoduché... vypražíme rezne a urobíme zemiakový šalát a bude...“ Dovolila som si poznamenať, že Ahmed neje bravčovinu, ale matka moju poznámku zjavne ignorovala. Takisto ako otcovu, ktorému sa nepáčilo, že matka plánovala z jeho strany pozvať menej hostí ako zo svojej. „A načo tam chceš mať aj bratanca Alfréda?“ zastarel sa. „Alfréd vie po anglicky. Môže byť užitočný, keď sa bude treba dohovoriť s Ahmedom... veď Eva nebude môcť byť všade...“ odbila otca moja neuveriteľne praktická matka a pokračovala v písaní zoznamu. „A ty si niečo vymysli, čo povieme, že prečo tu nie je nikto z Ahmedovej strany...“ vyštekla na mňa len tak mimochodom, ako keby som ja za to mohla. Pokrčila som plecami. S Ahmedom som sa zoznámila v Londýne. V podstate to bolo veľmi jednoduché. Ja som študovala arabčinu a on angličtinu. V jedno sychravé jesenné popoludnie ma našiel v univerzitnej knižnici hrbiť sa nad prekladom arabského textu, ktorý som mala na domácu úlohu, a ponúkol sa, že mi pomôže. Vysoký, štíhly, snedý mládenec sa mi hneď zapáčil, a tak som ho nechala, nech mi pomáha aj s inými vecami... Cez deň aj v noci... Vďaka jeho intenzívnej pomoci som zoštátnicovala s vyznamenaním a – aj keď si duše na matrike mysleli niečo iné – stále som nebola tehotná. Aj napriek tomu som však súhlasila s jeho nápadom zosobášiť sa a odísť žiť do Saudskej Arábie. Veď... koniec koncov, poznávať arabskú kultúru, kvôli tomu som tú arabčinu študovala, nie? A keďže Ahmed bol v Londýne na študentské víza, bolo logické, že tam nikto z jeho rodiny nebol s ním. Ani matka, ani sestry... otec mu zomrel počas štúdia a bratov nemal. Tak čo som si mala vymyslieť?! Moja matka je jednoducho šialená...

19. júl 2016

Dnes som si čítala o Saudi na webe. Zistila som, že s tým ropným vrtom to nemusí byť až tak celkom pravda. V každom prípade – lepšie ako tu... Insallah!

20. júl 2016

Zajtra príde Ahmed. Už sa ho neviem dočkať. Priletí Ryanairom do Bratislavy a potom vlakom k nám. Moja matka rozhodla, že sa nepatrí, aby som ho ako nevesta išla čakať, a že má prísť sám... aj s kyticou a prstienkami, ako sa na správneho ženícha patrí. Mám z toho trochu obavy... Ahmed nevie ani slovo po slovensky, respektíve... vie akurát tie neslušné, ktoré pochytil z nejakej hip-hopovej pesničky o našom meste...

21. júl 2016

Moje obavy boli namieste... Ahmed bol na Hlavnej stanici napadnutý bezdomovcami, ktorí ho považovali za imigranta, čo im chce vyfúknuť miesto na žobranie... Zasiahnuť musela až železničná polícia, ktorá Ahmeda zneškodnila v okamihu, keď podľa bezdomovcov chcel vytiahnuť zbraň. Nakoniec sa vysvetlilo, že Ahmed chcel vytiahnuť peňaženku a dať bezdomovcom nejaké peniaze. Vlak však už bol preč... snáď príde tým ďalším a predsa sa vydám... Slovíčko „Insallah!“ začínam používať čoraz častejšie...

22. júl 2016

Ahmed zmeškal ďalší vlak... Dal kufor do úschovne a išiel kúpiť kyticu pre moju matku, keďže povedala, že sa to patrí. Keď sa vrátil, na dverách bol lístok „Prídem o päť minút“. Čakal tridsať minút, a kým dotyčný zriadenec prišiel, ďalší vlak už bol fuč... Chcel odo mňa vysvetlenie, prečo máme na Slovensku iný čas a päť minút trvá až tridsať minút... Nevedela som. Asi sa začnem modliť... Insallah už zjavne nepomáha. Svadba by mala byť zajtra...

23. júl 2016

Daň za to, že matka trvala na tom, aby na svadbu prišiel aj deväťdesiatročný strýko z jej strany, bola podľa mňa privysoká. Keď sme sa s Ahmedom konečne postavili pred pracovníka matriky, prastrýko si začal pretierať oči a vykrikovať: „Niekto ma otrávil... mám halucinácie... vidím dvojmo... dve nevesty...“ Matka sa ho snažila upokojiť, že nevesta je len jedna – a to ja – a že to druhé je ženích v bielej thóbe a šatke na hlave, čo je tradičný slávnostný odev saudských mužov, ale nepochodila a nakoniec museli strýka zo sály vyviesť. Celý svadobný obrad bol následne prerušovaný zavýjaním sanitky a vzrušenými výkrikmi z predsália obradnej siene, keď sa paramedici snažili zistiť, čo strýko vlastne jedol, a následne preventívne nariadili výplach žalúdka všetkým prítomným... Nejdem komentovať, že som si svadobný deň predsa len predstavovala trochu inak... a svadobnú noc tiež, keďže Ahmed – môj teraz už manžel – v snahe neuraziť svojich nových svokrovcov, zjedol na vypláchnutý žalúdok matkine tri rezne a vypil pol fľaše otcovej slivovice, takže po detailnom zoznámení sa s našou toaletou tu momentálne leží vedľa mňa, úplne nepoužiteľný... Vyzerá to tak, že niekedy nepomáha ani modlenie, ani Insallah...

24. júl 2016

Ahmed je nepoužiteľný aj dnes. Kým sme boli s matkou vrátiť svadobné šaty a odniesť výslužku dvom pratetkám, ktoré sa z dôvodu nevládnosti nemohli zúčastniť na svadbe, sused Jozef zase našiel dvere otvorené a objavil sa u nás aj s päťlitrovým demižónom burčiaka. Chudákovi Ahmedovi, ktorý tento nápoj nikdy nepil, pohotovo aj s otcom vysvetlili, že ide o „fresh juice“, výraz, ktorý zjavne pochytili zo slovenských reklám na zaručene pravé slovenské výrobky. V každom prípade, keď sme prišli s matkou domov, otec s Jozefom už boli v povznesenej nálade, zato chudák Amed opäť okupoval našu toaletu... Osobne mám dojem, že v tejto miestnosti nášho bytu určite strávil zatiaľ najviac času zo svojho pobytu. Prejavila som sa ako praktická žena a naštopala som ho Immudionom, čo síce zabralo až tak, že sa presunul do mojej izby, ale takmer okamžite zaspal... Pevne dúfam, že zajtra už opustíme tento byt a konečne prídem o poctivosť... Samozrejme, obrazne...

25. júl 2016

S tým ropným vrtom to asi až tak celkom pravda nebude. Po tom, ako arabský prekladateľ povedal sumu za preklad nášho sobášneho listu do arabčiny, Ahmed použil všetky arabské nadávky, ktoré poznám, a použil asi aj také, ktoré nepoznám, lebo prekladateľ sa rozčúlil tiež a povedal niečo v zmysle, že si môžeme v Saudi slovenským sobášnym listom tak akurát vytrieť zadok. Pripadalo mi to mimoriadne nechutné, ale keďže letíme zajtra ráno Ryanairom do Londýna, preklad potrebujeme, a tak som strčila Ahmedovi do ruky päťdesiat eur. Nakoniec sa dohodli a keď sme sa vrátili z večere, preklad bol hotový. Ahmed bol ale stále rozčúlený a ako-tak sa upokojil až v hoteli, kde som mu previedla novú čipkovanú nočnú košieľku, špeciálne kúpenú na svadobnú noc. Insallah – nepýtal sa na cenu!

26. júl 2016

Obávam sa, že arabské nadávky budem počúvať častejšie... Dnes sme navštívili saudskú ambasádu v Londýne, aby sme vybavili moje víza. Ahmed ma požiadal, aby som si na túto príležitosť obliekla abáju, takú dlhú čiernu „ponďolu“, ako hovorila moja stará mama voľným šatám, a prehodila si na hlavu šatku. Našťastie odo mňa nechcel, aby som si kompletne zahalila aj tvár – ako niektoré iné vzorné manželky na ambasáde mali –, a tak sa dotyčný úradník smelo a s neskrývaným záujmom venoval porovnávaniu mojej fotky v pase a mojej skutočnej tváre až tak dlho a tak okato, že to Ahmed nevydržal a neodpustil si niektoré z už spomenutých nadávok. Úradníka v klasickej bielej thóbe a s červeno-bielou kockovanou šatkou na hlave to zjavne nevyviedlo z miery a odpovedal Ahmedovi v podobnom štýle. A vôbec, mala som pocit, že hulákanie a nadávanie je tu bežnou praxou, keďže tak robili všetci pri všetkých štyroch okienkach, nielen my. Vyzerá to, že Sauďania sú veľmi temperamentný národ...

27. júl 2016

Nadávková story pokračuje. Ahmed volal dnes na ambasádu, či sú už moje víza hotové. Samozrejme, neboli...

28. júl 2016

Ahmed takmer bez hlasu. Víza stále nie sú. Letíme v utorok v noci. V nedeľu Ahmedovi končia študentské víza. Teda on letí určite. Ja ešte nemám letenku, lebo nemám víza... radosť...

29. júl 2016

Víza stále nemám. Dnes bolo Ahmedovi poradené, aby poskytol „drobný“ úplatok zodpovednému pracovníkovi na ambasáde. S poznámkou, že inak sa víz nedočkáme. Ahmed nadával znova. Potom niekam odišiel. Keď sa vrátil, vyzeral strhano a odmietol komunikovať...

30. júl 2016

Na webe je posledná letenka na let do Rijádu. Ahmed s niekým zúrivo telefonoval a potom opäť zmizol. Vrátil sa o dve hodiny s mojimi vízami. Letenka na webe už nie je...

31. júl 2016

Niekto vrátil letenku. Objavila sa znovu. Ahmed ju okamžite kúpil. Balíme a bežíme na letisko...

1. august 2016

V Rijáde a v šoku...

5. august 2016

Stále v Rijáde a stále v šoku... a nielen ja. V šoku vyzerajú byť aj Ahmedova matka a sestry. Myslím si, že naozaj neverili, že sa Ahmed ožení a donesie si domov cudzinku. Pozerajú na mňa ako na exotické zvieratko... A s tým ropným vrtom je to definitívne pravda. Ahmedova rodina nemá na záhrade žiadny. Dokonca nemá ani záhradu... Dom je obrovská dvojposchodová vila, ohradená vysokým betónovým múrom. Všetky ostatné domy na ulici vyzerajú rovnako. Bez záhrady a bez ropných vrtov... Jednoducho, opäť som sa presvedčila, že netreba veriť všetkému, čo ľudia povedia... Ale našim ani Jozefovi to zatiaľ nepoviem...

8. august 2016

Ahmedova rodina nielenže nemá ropný vrt, ale nemá ani peniaze. Ako som pochopila z kriku, ktorý sa ozýval dnes z prízemia, kde žijú Ahmedova mama a sestry, Ahmed zistil, že rodina nielen prehajdákala všetky peniaze, ale dokonca narobila aj toľko dlhov, že pokiaľ sa nestane rýchlo nejaký zázrak, prídeme aj o strechu nad hlavou. Je mi do plaču. Takto som si spoločný život nepredstavovala...

10. august 2016

Ahmed sa ma snažil upokojiť. Povedal, že až také zlé to nie je a že keď budeme tvrdo pracovať, tak sa z toho vysekáme. Zopakoval to aj dnes, keď sme sedeli dole pri večeri. Opäť bola kabsah, tradičné saudské jedlo, pozostávajúce z baraniny s ryžou. Haifa, ktorá práva začala prvý ročník nejakej univerzity, povedala, že ona pracovať odmieta. A vôbec, čo by asi tak mohla robiť, keďže nič užitočné nevie. To som si už všimla, lebo všetky domáce práca vykonáva filipínska maid menom Elvíra, ktorá je naozaj nepostrádateľná. Keď som sa omylom opýtala Fatimy – tej mladšej, čo ešte študuje na strednej škole –, kde nájdem prášok na pranie, pozrela na mňa, ako keby som bola z Marsu. A určite to nebolo kvôli mojej arabčine... však z tej som mala na štátniciach jednotku...

12. august 2016

Ahmed poľavil vo svojom optimizme. Keď si zistil, koľko by zarobil ako učiteľ angličtiny na strednej škole, pochopil, že by musel učiť tridsať hodín denne, aby utiahol všetky výdavky na domácnosť, včítane nákladov na maid a šoféra...

14. august 2016

Šofér je prepustený, Ahmed dôvodil, že bude šoférovať on. Maid ostáva... Svokra len pri pomyslení, že by mala robiť nejaké práce ona, alebo Haifa či Fatima, dostala záchvat migrény a preležala celé popoludnie na sofe, čo síce robí aj inokedy, ale dnes to bolo s obkladom na hlave...

16. august 2016

Ahmed odišiel navštíviť nejakých príbuzných s úmyslom požičať ďalšie peniaze. Ja surfujem po internete a rozmýšľam, čo by som mohla robiť, aby som rodine pomohla. Zisťujem, že v podstate nič. Ako učiteľka arabčiny tu, samozrejme, nepochodím. Kvalifikáciu mám ešte na prekladanie z arabčiny do slovenčiny, ale to mi tu veľmi nepomôže, keďže o Slovensku tu vôbec netušia. A keďže tu nie je ani slovenská ambasáda, nepotrebujú nikoho, kto by im prekladal. Mám síce dobrú angličtinu, ale na učenie v škole nemám kvalifikáciu. Mohla by som učiť jedine súkromne, ale to mi Haifa povedala, že sa robí tak za sto saudských ryálov za hodinu, čo je síce podstatne lepšie ako v Ahmedovom prípade, ale na druhej strane by som musela mať aspoň päť študentiek denne, o čom sa Haifa vyjadrila značne skepticky – vraj kde by som ich zohnala... Predavačky v špeciálnych obchodoch pre ženy môžu robiť jedine Sauďanky, majú na to nejaký zákon. Aj v obchode s mobilmi, aj v podstate v každom obchode... Ženské čašníčky (tak som si privyrábala v Londýne, takže nejakú prax mám) v Saudi neexistujú vôbec... ani upratovačky... sestričky poväčšine filipínske alebo zopár českých a slovenských... a na to aj tak nemám kvalifikáciu... Chytá ma depresia...

17. august 2016

Ahmed prišiel včera s nejakými peniazmi a utešoval ma, že určite niečo vymyslíme... Na večeru opäť kabsah...

18. august 2016

Dnes som zase surfovala po internete. Naďabila som na miestne noviny. Zaujal ma článok o tom, že Saudská Arábia sa rozhodla konečne poskytovať turistické víza. Nerozumela som tomu. Pýtala som sa Ahmeda, čo to znamená. Bol prekvapený a tiež si to pozrel. Potom mi vysvetlil, že doteraz do Saudi turisti nemohli. Iba občania z okolitých krajín Perzského zálivu ako Emiráty, Omán, Katar, Kuvajt a Bahrajn. Alebo aj zo sveta, ale len ako moslimskí pútnici do Mekky. Všetci cudzinci, čo sú v krajine, sú tu na pracovné víza. A ich rodinní príslušníci na rodinné víza. Ja som tu na rodinné víza a o mesiac dostanem Iqamu, miestny občiansky preukaz, ako jeho manželka. Ešte sa do krajiny mohli dostať nejakí biznismeni na biznis víza, ale žiadne turistické víza, ako majú iné krajiny, tu neexistovali. Tvrdil, že to musí byť nejaká nová iniciatíva v rámci Vízie 2030, čo je nejaký saudský plán, ako prežiť v budúcnosti bez ropy. Odišiel to prerokovať s chlapmi do mešity...

19. august 2016

Dnes mi nebolo dobre... asi z tej horúčavy... málo pijem... Svokra sa spýtala, či nie som tehotná. Odpovedala som popravde, že neviem...

20. august 2016

Tehotná nie som... Dnes zase kabsah... a návšteva nejakých príbuzných. Mám z nich chaos. Všetci chlapi sa volajú Mohamed a ženy sú väčšinou Haifa alebo Sára... Všetci sa tvária veľmi milo a priateľsky a strašne kričia. Teda v podstate len tak hlasno rozprávajú, ale furt to vyzerá, že sa hádajú... Deti sú nevychované, behajú po stole, teda po rohožke, na ktorej sa servíruje jedlo... Jedno mi strčilo ruku do taniera a následne obsypalo všetko naokolo ryžou... Nikto ho nenapomenul a ani sa mi neospravedlnil. Doteraz netuším, ku komu patrilo... bŕŕ... nie som si istá, či tu vôbec chcem byť tehotná...

22. august 2016

Pozrela som si Fatimine učebnice angličtiny. Už dávno som sa tak nenasmiala... Všetky obrázky v nich sú zo Saudi. Žiadne fotografie, iba obrázky... na nich sú všetky dievčatá nakreslené zahalené a vyzerajú ako Ninja smilíky... Ahmed bol rád, že sa konečne smejem...

23. august 2016

Dnes som volala s našimi na Skype. Bol to horor. Stále to preskakovalo a škvrčalo a vypadávalo... Po desiatich minútach som mala vykričané hrdlo, museli ma počuť aj u tretích susedov. Bol u nás aj Jozef... chcel poslať fotku ropného vrtu... tvárila som sa, že to nepočujem... Matka sa zaujímala o saudskú módu a že či aj ja musím nosiť tie „bourqiny“, čo sa o nich hádajú vo Francúzsku. Odpovedala som popravde, že neviem, keďže Rijád je v strede púšte... Otec chcel tiež niečo povedať, ale do reči mu skočila Klotilda takým strašným mraučaním, až Elvíra dobehla zdola, že čo sa deje... Sľúbila som, že zavolám zase o týždeň...

24. august 2016

Ahmed stále rozmýšľa, kde zobrať peniaze. Fajčí pri tom šišu, vodnú fajku. Vraj to podporuje rozmýšľanie... Nie som si až taká istá, zatiaľ nič nevymyslel, ale dym v obývačke sa dá krájať... Ešteže nie som tehotná...

25. august 2016

Asi budem musieť zobrať iniciatívu do vlastných rúk... Bolia ma oči od čumenia na obrazovku počítača a od fajkového dymu... Život je pes...

26. august 2016

Dnes nebola na večeru kabsah, ale mali sme shawarmu, chlebové placky, plnené duseným mäsom a zeleninou... Veľmi mi to chutilo, nejedli sme totiž doma, ale boli sme vonku. V Old Diriyah. Je to historická štvrť na okraji Rijádu. Bol tam tradičný bazár a stánky so všetkým možným... Vraj to býva každý posledný piatok v mesiaci. Najviac ma zaujali predavači ľudových výrobkov na bazári... Predávali ručne tkané látky v saudských farbách, drevené misky, všelijaké ozdobné čelenky a závoje a okrem shawarmy aj sladké vyprážané koláčiky, ktoré vyzerali a aj chutili ako naše šišky. Pripomínalo mi to naše vianočné trhy alebo tradičné festivaly ľudového umenia... Všetci kupovali ako diví, baby flirtovali očami s chalanmi, aj Haifa a Fatima... Nič iné okrem očí im nie je vidno, keď idú von. Nechápem, ako to tí chalani rozoznajú. Však svokra je tiež zahalená a tej neukazoval telefónne číslo nikto... Zvláštne. Ja som nebola zahalená a v prvom stánku som si kúpila veniec z kvetov a dala si ho na hlavu. Ahmed tvrdil, že v Saudi to robia muži. Všetky deti a teenagerky sa chceli so mnou fotiť. Pýtala som sa, či sa nechcú učiť po anglicky – v snahe zohnať potenciálnych študentov. Len sa smiali a krútili hlavami, že nie...

27. august 2016

V noci som nemohla spať a stále som rozmýšľala, ako by sme mohli takéto ľudové trhy využiť. Ráno som opatrne Ahmedovi navrhla, že by sme mohli skúsiť založiť nejakú cestovnú kanceláriu, ktorá by ponúkala turistom ilúziu pravého, nefalšovaného života saudských beduínov... Akože život v stanoch niekde na púšti, tradičné jedlá, žiadna civilizácia... Tvrdila som mu, že na Slovensku máme množstvo skanzenov a množstvo festivalov ľudovej kultúry a že všetci turisti sú z toho úplne hotoví... Ahmed povedal, že sa mu to zdá ako dobrý nápad a že bude nad tým premýšľať...

28. august 2016

Našla som na internete fotky starých beduínskych stanov presne z tej istej látky, ako boli na trhu. Zahalené ženy tam sedeli okolo ohňa a varili čaj alebo arabskú kávu v nejakej kovovej kanvici... V pozadí boli prežúvajúce ťavy... vyzeralo to veľmi štýlovo... Ahmed bol nadšený, zistil, že vláda bude poskytovať vysoké granty na podporu cestovného ruchu. Povedal, že do toho pôjdeme. Teším sa, že mám takého rozumného manžela...

29. august 2016

Keď pri večeri oznámil Ahmed náš plán rodine, chvíľu ostalo mrazivé ticho. Potom sa zdvihla Fatima a vyhlásila: „Ak nebudem denne na Twitteri, Snapchate a Instagrame, to ako keby som neexistovala... Ak ma chceš odpojiť od internetu, to rovno skočím do rieky a spácham samovraždu...“ Myslím si, že Fatima tieto silné slová povedala pod vplyvom v Saudi veľmi populárnych egyptských telenoviel, keďže toľko som o Saudi vedela už aj ja, že tu jednoducho žiadne rieky nie sú. Ahmed môj názor potvrdil a povedal jej, že jediné miesto, kde sa dá tu nablízku utopiť, je zásobáreň pitnej vody pre Rijád vo Wadi Hanifa, a že azda nechce svojím skutkom toto miesto znehodnotiť a uvrhnúť tak do nebezpečenstva smrti smädom milióny nevinných ľudí. Fatima po týchto slovách len nenávistne zasyčala a vybehla z izby, tresnúc dvermi tak, že skoro vypadli z pántov. „A čo ja?“ nesmelo sa ozvala Haifa. „Myslel si na to, že by som sa mala vydať? Myslíš, že tam v púšti niekoho nájdem?“ Ahmed mal tiež pripravenú odpoveď. Vyhlásil, že turisti budú určite väčšinou mladí a športovo založení a že šanca na klofnutie mladého zazobaného Američana alebo Angličana je podstatne vyššia, než ako keď bude sedieť doma na zadku a čakať, kým sa na ňu niekto ulakomí. Svokra nepovedala nič... zatiaľ...

30. august 2016

Ak bude dnes na večeru opäť kabsah, pôjdem sa do toho rezervoáru hodiť ja. Keď som zišla dole a videla na stole veľký tanier s ryžou a mäsom, otočila som sa na päte a odišla do kuchyne. Otvorila som chladničku a zo zeleniny, ktorú som tam našla, som uvarila chutnú polievku. Ahmedovi aj švagrinám chutila. Svokra si nedala, akurát štipľavo poznamenala: „Mala by si sa učiť variť saudské jedlá. Čo budeš tým turistom ponúkať?“ Ahmed pohotovo poznamenal, že turistom nebudeme variť nič, že nakúpime balený okrúhly arabský chlieb a ten budeme ohrievať na horúcich kameňoch a predstierať, že ho pečieme. Maximálne môžeme kedy-tedy upiecť na ohni nejakého barana alebo ponúkať k chlebu aj ovčí syr. Spozornela som. „To tam budeme chovať aj ovce?“ opýtala som sa trochu prekvapene, keďže až tak detailne som si predvádzanie tradičnej saudskej domácnosti nepredstavovala. „No samozrejme,“ žoviálne odpovedal Ahmed, „možno aj kozy a dokonca aj ťavy. Budete ich dojiť a mlieko ponúkať turistom... Ťavie mlieko je známe afrodiziakum, postavím na tom niekoľko špeciálnych ponúk...“ pokračoval rozšafne. Fatima sa opýtala, čo je to afrodiziakum. Ostalo ticho...

31. august 2016

V noci sa mi snívalo, že dojím ovce a že v návale práce som si nevšimla, že sa snažím podojiť aj barana a že to, za čo ho ťahám, rozhodne nie je vemeno, v dôsledku čoho ma zúrivo kopol do hlavy... Od rána ma bolí hlava...

1. september 2016

Rozdelili sme si úlohy. Ahmed sa stará o papierovanie a vybavovanie peňazí a ja mám na starosti premyslieť a vytvoriť reklamnú webstránku a systém komunikácie s potenciálnymi klientmi... Webstránku mi pomáha vytvoriť kamarát zo Slovenska, je to jeho job, robil reklamy aj pre Jednotu, tak má s ovcami a syrom skúsenosti. Celkom ma to baví... Haifa mi pomáha s hľadaním vhodných fotiek a s tvorbou textov, Fatima stále trucuje... Svokra dnes kázala vypnúť Elvíre klimatizáciu, aby zistila, či sa dá prežiť bez klímy – nedalo. Zapli ju naspäť po dvoch hodinách, dúfam, že turisti budú naozaj mladí a zdatní a že to prežijú... Tým starším, čo budú potrebovať ťavie mlieko, budeme ponúkať iba zimné mesiace...

2. september 2016

Vytváram ponukové balíčky, respektíve nad nimi premýšľam. Popoludní sa prišla Haifa opýtať, či by som tam náhodou nemohla vložiť text, aby turisti museli k bookingu priložiť aj svoje fotky. Musela som ju sklamať, že nie...

3. september 2016

Ahmed odišiel do púšte na prieskum vhodnej lokality. Je už polnoc a ešte sa nevrátil. Volala som niekoľkokrát. Stále tam bol odkazovač, že je mimo dosahu. Možno som už vdova...

4. september 2016

Vdova nie som. Ahmed sa vrátil o šiestej ráno. Zapadol autom v piesku a musel čakať, kým pôjde náhodou niekto okolo, keďže mobil tam nemal signál... Na moju všetečnú poznámku, ako sa naozaj budeme dorozumievať my, keď tam budeme, povedal, že to nejako doriešime a že v konečnom dôsledku je to dobre, že tam nebude žiaden signál, veď ako by to vyzeralo, keby prišli turisti do akože tradičnej, civilizáciou nedotknutej púštnej lokality a na smartfónoch by im naskočilo free wifi... a išiel spať. Uznala som, že má pravdu, ale aj tak mi to nedá pokoja...

5. september 2016

„Chcete zažiť nefalšovaný návrat k prírode? Žiadna civilizácia, žiadny stres, otravné zvonenie mobilu či nepríjemné emaily? Príďte do Saudskej Arábie a vychutnajte si nekonečnú púšť, ticho a noci pod hviezdami... Buďte medzi prvými, ktorí objavia čaro tejto neznámej krajiny...“ pod týmto textom bol obrázok troch tiav s tkanými sedlami na hrboch a zahalenými beduínmi, ktorých som našla v komentároch k filmu „Lawrence from Arabia“. V bežnej ponuke našej stránky boli dva druhy balíčkov – trojdňové a šesťdňové, aj keď som si naozaj nevedela predstaviť, ako prežije taký workoholický Japonec týždeň bez internetu a mobilného signálu, ale Ahmed ma ubezpečil, že ľudia sú divní. Sám vytvoril špeciálnu ponuku pre mužov v zrelom veku „na znovunavrátenie mužnej sily“, kde farbisto opísal omladzujúce účinky čerstvého ťavieho mlieka. Navrhol k tomu priložiť fotku sediacich žien, čo som odmietla s odôvodnením, že by mohol vzniknúť mylný dojem, že ženy sú súčasťou balíčka a že sú v ponuke na okamžité overenie znovunavrátenej mužnej sily. Ahmeda táto poznámka neuveriteľne zaujala a povedal, že to nie je zlý nápad a že bude nad tým rozmýšľať a v prípade záujmu súhlasiť, samozrejme, za špeciálny príplatok. Odľahlo mi, že to svokra nepočula...

6. september 2016

Napriek tomu, že svokra nepočula, že bude v cene za špeciálny príplatok, pochopila, že to Ahmed s podnikaním myslí smrteľne vážne... Ráno sa tu totižto zastavil Ahmedov bratanec Hasan a oznámil, že dom bude prenajatý od 1. októbra na šesť mesiacov trom nemeckým inžinierom z firmy Meinhart, ktorí pracujú na stavbe rijádskeho metra – a dom im vyhovuje svojou polohou. Tváril sa, že urobil, čo mohol, aby dohodol čo najlepšiu cenu, a pohotovo si vypýtal desať percent z nájmu za dohodnutie obchodu... Pri tejto príležitosti si svokra spomenula na nepoužívanú farmu jej starých rodičov, asi sto kilometrov od Rijádu, kde spolu s Hasanovým otcom ako deti trávili prázdniny, a navrhla, že by to mohol byť akýsi východiskový bod pre naše aktivity. Ahmed bol nadšený, ideme sa tam zajtra pozrieť...

7. september 2016

Prvýkrát v púšti... Som unesená. Texty na webke doplním o ďalšie superlatívy... Farma je niečo ako naše staré dedinské majery, má obytnú časť a veľký dvor a maštale a komory... Bude ideálnym miestom na zásoby a na presadanie z auta na ťavy. Elvíra vyhlásila, že je to tu schopná vyriadiť a zariadiť tak, aby sa tam dalo v pohode fungovať. Jediným problémom je zasypaná studňa. Pre Fatimu, samozrejme, neexistujúci internet. Pohotovo vyhlásila, že ak Ahmed vyčistí studňu, že sa do nej hodí... Ahmed sa ešte nerozhodol...

8. september 2016

Ahmed má na rozhodovanie čas. Je v nemocnici, poštípal ho škorpión... Hasan povedal, že preto neumrie...

9. september 2016

Hasan mal pravdu. Ahmed neumrel... Pripísala som do chlievika nevyhnutných nákupov lekárničku so špeciálnym vybavením proti poštípaniu škorpiónom aj hadmi... Tie sme zatiaľ nevideli, ale čo nie je, môže byť...