Michal Hvorecký

Trol

Elektronická kniha

Kniha vyšla s ﬁnančným prispením Fondu na podporu umenia

© Michal Hvorecký, 2017

© Marenčin Media, 2017

© Marenčin PT, spol. s r. o., 2017

Jelenia 6, 811 05 Bratislava

marencin@marencin.sk www.marencin.sk

Cover & design © Pavlína Morháčová, 2017

Photography: Evelyn Benčičová a Adam Csoka Keller

635. publikácia, 1. vydanie

ISBN 978-80-8114-553-7

Dite

Všetci preklínajú Stalina, a plným právom, ale, prepáčte, kto napísal štyri milióny udaní?

Sergej Dovlatov

„Ľudia vždy snívali a túžili, aby im niekto raz a navždy povedal, čo je šťastie – a potom ich k šťastiu pripútal reťazou.“

Jevgenij Zamjatin: My

„Rozhodne nikdy nebudem navrhovať socialistickú alternatívu. Keby sa ma však niekto opýtal, či by som navrhoval dnešný Západ za vzor pre svoju krajinu, musel by som úprimne odpovedať: Nie, nemôžem odporúčať vašu spoločnosť ako ideál pre premenu našej spoločnosti. Pri bohatstve duchovného rozvoja, ktoré naša krajina získala utrpením v tomto storočí, nie je západný systém v súčasnom stave duchovného vyčerpania vôbec príťažlivý.“

Alexander Solženicyn, Harvard, USA, 1981

Šiel po ulici milý pánko, pristavil hlúčik detí. Najprv len pekne: Ty sa voláš Janko? Ty Anka? Koľko rokov je ti? A všeličo mu rozprávali, čo robia doma, v škole, celý deň. No zrazu pánko pýtal sa ich: Akú tu máte továreň? Čo vyrába a koľko asi v nej robotníkov pracuje? Hneď Janko vraví, hneď sa Anka hlási. Pánko sa usmieva a čuduje. Len Peter, pionier už väčší, obzrel si pánka zo všetkých strán. A že sú pionieri ostražití, hneď na SNB utekal. V tom človeku je možno špión skrytý, ktorého platí dolárový kráľ.

Krista Bendová: Pioniersky pochod

1. časť

Čierna diera

Som najnenávidenejší človek na tunajšom internete. Môj ksicht už videl asi každý. Preškrtnutá alebo krvavá tvár sa šíri po sociálnych sieťach tempom desaťtisíc hejtov za hodinu. Toľko nenávisti nevyvolávajú zúfalé výkony futbalistov ani kruté prehry hokejistov. Dokonca už ani prezident a premiérka nie. V porovnaní so mnou vyznieva víťazka Eurovízie s pesničkou o smutnom slonovi vo veselej zoo ako obľúbená osoba. Politici z opozície aj vlády mi tajne ďakujú – zlosť ľudí sa konečne presmerovala inam.

Fotky putujú sieťou, doplnené o výroky, ktoré som nikdy nepovedal. Kto by si ich overoval? Overovalo sa kedysi veľmi, veľmi dávno... V inej galaxii. Overovanie je out. Nanajvýš retro.

Som chodiaci demotivačný citát.

Mém.

Animovaný gif.

Replika informácie.

Fotografie vyzerali príšerne a šírili sa ako digitálny požiar. Na nete si hrozné zábery nájde aj Sarah Lutz. Sám som ich prácne vyhľadal, keď vyzvala na solidaritu s utečencami. Toľko odporcov pokope kultová Sarah v živote nevidela.

Už tuším, čo prežívala.

S vycerenými zubami si v Európe želám ešte viac miliónov utečencov. S nasprostastým výrazom podporujem útok Islamského štátu na Viedeň a Varšavu. So vzrušenými očami volám po premene všetkých spoluobčanov na gejov a lesby a prajem si, aby vyzerali ako Conchita Wurst.

Hoci som na webe strávil väčšinu života, toľko emotikonov som ešte nevidel. Pokúšal som sa reagovať vo fórach. Komentoval som. Posielal emaily. Tvorcom som verejne prisľúbil, že im zašlem ešte otrasnejšie momentky. No humor chápali asi ako ja ich konanie.

Prezrel som si profi ly útočníkov. Okrem vášne pre holenie hláv, politiku Ríše, americké motorky a čínske tielka všetci vyštudovali vysokú školu života.

Nadávali mi kvetnato: chazarský sionista, Sorosov vred, nacistický žid (čo?), vlastizradca, fašista, hanba národa, hanba sveta, rusofi l, amerikanofi l, pravdoláskar, Izraelčan, Palestínec, slniečkar, tuky, xxx (softvér automaticky vymazal), korunovaný xxx (viem si domyslieť), obrezaný xxx, panic (odkiaľ vedeli?), agent západu, agent východu, gejská piča (čo?), pseudointelektuál, pseudočlovek, mimovládkar, Havel (nadávka?) či hnusný tučniak.

Akoby som im diktoval.

S čiernou kuklou na hlave som sa tajne votrel do davu, ktorý skandoval moje meno a žiadal verejnú popravu. Nie pred sto alebo päťsto rokmi na stredovekom priestranstve alebo v lágri, ale na hlavnom námestí veľkomesta, kde som sa narodil a žijem.

Nehalucinoval som. Pozorne som vnímal všetkými zmyslami. Okolo mňa sa rozprestieral svet, kde nezáleží na faktoch. Skutočná anarchy in the UK. V Európe, v USA.

Kráčal som a opatrne sa rozhliadal. Mesto pôsobilo ako prízrak. Ulice sa prepchali ľuďmi. Veril som, že ju v dave nájdem. Znova sa stretneme. Všetko sa vysvetlí.

Srdce mi bilo. Strach paralyzoval. Moje meno burácali rozzúrené hlasy tak mocne, až mi zaľahlo v ušiach. Neznášali ma ako križiaci bohorúhačov.

Naraz som vládal prejsť len pár desiatok metrov. Aj pomalé tempo ma stálo veľa síl. Bál som sa, že ma zvalia na zem.

Iného tučka v maske už chceli lynčovať. Mysleli si, že ma našli. Dotyčný stihol v poslednej chvíli ukázať tvár a zachránil sa. Málo chýbalo.

Demonštranti pribiehali z najvzdialenejších mestských štvrtí. Vyliezali z tmavých kutíc, z ošarpaných bytov, pivníc, podnájmov a dier. Vstávali od počítačov, odkladali tablety. Valili sa ako rozvodnená rieka.

Desaťtisíce v maskách Anonymous a s kuklami pod holým nebom. Zvolali ich Google a Facebook, algoritmy založené na predchádzajúcich vyhľadávaniach a kliknutiach.

Informačná vojna ich vytrhla z počítačovej samoty. Nehľadali na webe pravdu, ale rovnaký svetonázor. Každý ďalší lajk upevnil ich zaujatosť voči mne, nahnal ich húfne do skupín podobne zmýšľajúcich a zásoboval ich táraninami, aké si želali. Túžili potvrdiť svoje presvedčenie, že som transka a žid. Nebola to pravda, ale mohla by byť.

Za rohom vzbĺkol výklad. Vzduch sa chvel. Ponad barikády sa valil dym. Protestujúci prišli aj v lyžiarskych okuliaroch a robotníckych helmách či v plynových maskách s lebkami. Počul som rytmické udieranie na plech a bubny.

Šaty mi na pleciach a chrbte zvlhli. Demonštranti dovliekli na voze figurínu s mojou podobou a zavesili ju na šibenicu.

Dorazila procesia Inštitútu nenarodených detí. Pútnici v kutniach ťahali alegorické vozy olepené bilbordmi zväčšených potratov. Na koloch niesli ponapichované atrapy ľudských plodov, z ktorých tiekla umelá krv. Nad hlavy dvíhali slogany v azbuke s hrúbkami až hrôza.

Zaburácal gang motorkárov Ríšski diabli. Po nich kráčali v šíku neonacisti a príslušníci radikálneho ľavicového frontu, ktorí držali transparenty s kosákmi, kladivami a portrétmi vodcu otca i syna. Kňazi v rúchach spievali s očami uprenými k nebu. Mládenci dvíhali kostolné zástavy a veľké čierne kríže, niesli obetné dary a modlili sa. Dav pozdravil aj zahalený mních Jevgenij Semionov. Nasledovala kolóna alternatívcov z konšpiračných médií. Delegácia liečiteľov a naturopatov niesla kyvadlá, gule a Zapper. Veteráni hybridnej vojny sa vyhrážali krutou pomstou.

Konečne sa im podarilo spojiť sily. Zjednotila ich potreba nenávidieť čosi živé, teplé, blízke, naše, čosi na dotyk.

Dvaja rečníci na tribúne spoločne prečítali prejav od fejkového Keanu Reevesa. Čiže odo mňa.

Nemienim byť súčasťou sveta, kde muži obliekajú ženy do šiat, aby vyzerali ako prostitútky. Kde neexistuje úcta a kde sa ľudskému slovu dá veriť, iba keď ho doplnia o sľub. Kde ženy nechcú deti a muži si neželajú rodinu. Kde sa mladí považujú za úspešných, keď šoférujú rodičovské auto, a kto má moc, predvádza, ako preňho ostatní nič neznamenajú. Kde sa ľudia pokrytecky hlásia k viere v Boha s fľašou alkoholu v ruke a bez znalosti náboženstva. Kde bla bla bla bla, pretože bla bla bla, aby bla bla.

Hejtovali ma mojimi vlastnými slovami! Ako z učebnice. Po príhovore zadunel rep:

Túžiš pomôcť Ríši? Nehoň si ho v skrýši!

a bráň, čo ti patrí: Ural, Moskvu, Tatry!

nekŕm trola, hoď ho z kola von, to je on!

nepomôže Sion ani Soros, ty homoš

ty transka, ty panic, si nanič,

ty feťák, chazar, slniečkar, pripravuj svoj kar

blíži sa tvoj koniec, už zazvoní bell, toto si chcel?

trol na kôl! trol na popravu! čekuj dátum, roluj trávu

nekŕm ničím, všetko ničí, odpáli dekel za petrošekel,

nelajkuj, dissuj, blokuj, nahlás, hovor nahlas, krič na bitch,

ríšska patrola poľuje na trola,

nesadni na lep, prepni sa na rep

šetri lajk pre môj majk! Neguj trola, hola hola!

Otčina Crew na proteste proti mne? Už je možné všetko. Vzniklo o mne veľa sprostých internetových vtipov s virálnym potenciálom. Jediný, kto ich nešíril, som bol ja.

Koniec ukážky