Venovanie

Venujem mojej žene Zuzane, rodenej Horáčkovej, ktorá sovietsku inváziu prežila v budove Čs. rozhlasu v Prahe, kde vtedy pracovala.

Motto

Má to byť socializmus, aký ešte nikto nepozná,

slobodný a demokratický.

Süddeutsche Zeitung, 21. 5. 1968

Juraj Alner

1968 – Polčas rozpadu komunistického režimu – Denník novinára

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Juraj Alner, 2017
© Marenčin PT, spol. s r. o., Bratislava, 2017
Jelenia 6, 811 05 Bratislava
marencin@marencin.sk www.marencin.sk
Cover © Marenčin Media, 2017
Layout © Marta Blehová, 2017
Jazyková úprava Linda Benkovičová
684. publikácia
1. vydanie
ISBN 978-80-8114-897-2 (viaz.)
ISBN 978-80-8114-898-9 (ePDF)
ISBN 978-80-8114-899-6 (ePub)

Táto kniha vznikla s finančným prispením Literárneho fondu

Z verejných zdrojov podporil Fond na podporu umenia

Úvod

Príbeh Januára, príbeh Februára, príbeh Augusta, príbeh Októbra, príbeh Novembra...

To všetko sú príbehy Československa, Slovenska, Európy.

Hitler vyhral nad slabými demokraciami, o pár rokov neskôr prehral s Rooseveltom, Churchillom a Stalinom, ktorý vzápätí vyhral nad oboma demokratmi tretinu Európy. Zničujúca hra. Pre nás najmä február, ktorý naštartoval teror, vraždy, diktatúru.

Ľudia si rozprávali anekdotu: Hitler neklamal, aké má zámery, no nik neveril, že ich uskutoční; Stalin klamal, aké má zámery, uverili mu milióny.

Pätnásť rokov po boľševickom puči (Stalin bol už desať rokov mŕtvy) sa prebudili mladí čs. technokrati a uvedomili si, že uviazli v stalinizme hlbšie než mnohé iné krajiny. Ak chceli reformovať opotrebovaný režim, potrebovali odstrániť (už nie fyzicky, ale politicky) starých dogmatikov. Tento príbeh môžeme nazvať Dubček proti Novotnému. A tu sa začína príbeh tejto knihy. Nielen v Európe pozorne a napokon s obavami sledovaný pokus o demokratický socializmus, čo je kontradikcia, ak nie priam antagonizmus. V Kremli si uvedomili, že to je cesta preč od socializmu, berlínsky Ulbricht, posledný stalinista, pochopil, že čs. cesta má aj svoju ekonomickú dimenziu a tá zbližuje Prahu s Bonnom, čo je pre jeho „NDR“ definitívny koniec. Môžeme pokojne povedať, že práve on hnal Brežneva do ťaženia proti reformátorom.

Zatiaľ čo približne od roku 1963 bol vývoj v Československu plný optimizmu, ktorý vrcholil v januári 1968, nasledujúce mesiace stále dramatickejšie vytvárali napätie, ktoré v auguste prepuklo do vojenskej intervencie. Hovorím tomu šach diktátora: keď mu nejdú ťahy a hrozí strata kráľa, jednoducho zhodí šachovnicu na zem. Čo sa potom dialo s protihráčmi a šachovnicou, malo len dve kapitolky: jednou bolo zavŕšenie procesu federalizácie ČSSR a druhou dve dusné desaťročia. To je už iný príbeh, ktorý doviedol krajinu nie späť do roku 68, ale k novembru 89.

* * *

Rok 1968 bol pre mnohých symbolom túžby po demokracii, pre mnohých tragédiou z 21. augusta s mnohoročnými dôsledkami, pre iných cestou k socializmu s ľudskou tvárou – a tá tvár patrila Dubčekovi.

Dnes žije na Slovensku už niekoľko generácií mladých ľudí, ktorým rok 1968 nehovorí vôbec nič.

Keďže táto publikácia vychádza jubilejných päťdesiat rokov od udalostí, ktoré zanechali trvalé stopy na našej histórii, objaví sa zrejme aj veľa iných textov, ktoré sa budú zaoberať otázkou, čo sa vlastne vtedy odohralo. Iste vyjdú najavo dosiaľ neuverejnené fakty. Na otázky, ako to bolo naozaj a ako si s tým máme poradiť, dostaneme nové, ďalšie rozporuplné odpovede.

Táto knižka nie je o udalostiach rokov 1967 – 1972, ale o tom, ako vnímali a reflektovali udalosti zahraničné noviny a časopisy a osobne autor. Kniha teda stojí na dvoch pilieroch: prvým sú citáty zo „západnej“ dobovej tlače z celého sveta. U nás neboli publikované a vo svojej celistvosti ani nikde inde. Tie, čo dostávali šéfredaktori najmä cez ČTK (Čs. tlačovú agentúru), boli zväčša označené ako „tajné“. Dozvedáme sa fakty, ku ktorým mal málokto prístup, názory zahraničných korešpondentov, komentátorov, politikov a expertov onej doby. Táto kniha cituje najdôležitejšie texty zahraničnej tlače o vývoji v Československu. Keďže Československo bolo v tom období (zjednodušene: od 1967 do 1969) v centre pozornosti svetovej tlače, textov vyšlo mnohonásobne viac, než sa vošlo do tejto knihy. Necitujem tie, ktoré sa opakujú, alebo nemajú hodnotu dokumentu. Druhým sú moje denníkové záznamy a úryvky mojich publikovaných dobových textov; v 60. rokoch som pôsobil na Slovensku ako novinár.

Kniha je koncipovaná prevažne chronologicky: Mesiac po mesiaci, často deň po dni citáty zo svetovej tlače a mojich denníkov a článkov, pokiaľ sa týkajú dobových udalostí, pri nich vysvetľujúci komentár.

Treba zdôrazniť desať základných skutočností:

1. Rok 1968 bol dôsledkom predchádzajúceho vývoja. To, čomu sa zvykne hovoriť šesťdesiaty ôsmy, boli v skutočnosti šesťdesiate roky.

2. 1968 bol revolučným rokom takmer na celom svete: začal sa študentskými revoltami v USA (o. i. proti vojne vo Vietname, za rovnoprávnosť černochov) obrovské rozmery dosiahol vo Francúzsku (historický je máj 1968: veľká študentská revolta, ktorá postupne zasiahla celú krajinu), v Nemecku, Taliansku, Španielsku, ba aj Japonsku, v Číne Červené gardy naštartovali dramatickú kultúrnu revolúciu.

3. Zatiaľ čo Česi a Slováci chceli posunúť krajinu viac doprava, vzbúrenci na Západe naopak – doľava.

4. Pre rok 1968 u nás sa zafixoval názov Pražská jar. V skutočnosti to bola československá jar. Svetové médiá komentovali udalosti v Prahe alebo v Československu. S pojmom Slovensko sme sa do konca roka 1967 takmer vôbec nestretli, nástupom Dubčeka nastala obrovská zmena: nielenže si svetové médiá uvedomili existenciu slovenského národa a Slovenska, ale mnohé pripisovali zásluhu na zvrhnutí Novotného, a teda aj stalinského režimu práve Slovákom.

5. Hrdinom a symbolom jari sa stal Alexander Dubček. Zvykne sa interpretovať ako reformátor, ktorý sa usiloval zmeniť spoločnosť a uvoľniť pomery. V skutočnosti jeho poslaním bolo uskutočniť také zmeny vo vnútri komunistickej strany, ktoré by pre verejnosť urobili KSČ prijateľnejšou. A také, ktoré by zachránili prudko upadajúcu ekonomickú situáciu.

6. To súvisí aj s paradoxom zodpovednosti, typickým javom komunistickej logiky: ak komunista hovorí o chybách (alebo aj zločinoch), ktorých sa dopustil on alebo iní komunisti, strana ho potrestá alebo odstráni. (Uvedomili ste si niekedy etymologickú reťaz slov strana – strániť – odstrániť?) Ak nekomunista kritizuje komunistu, tak kritizuje alebo hanobí celú stranu a potrestaný je ten, čo kritizoval.

7. Zvykli sme si pripomínať najmä výročie 21. augusta 1968. Prielom do režimu však bol v roku 1963 a trhlina sa zväčšovala. Je potrebné vidieť okupáciu v kontexte celého vývoja, nielen ako likvidovanie dubčekovského vedenia Brežnevom.

8. 60. roky zohrali dôležitú úlohu v dejinách Československa, v dejinách SR, v ďalšom vývoji v sovietskom bloku a vyústili v páde režimov vrátane sovietskeho.

9. Komunisti sa dostali k moci v roku 1948, stratili ju v roku 1988, polčasom tejto histórie bol rok 1968. To je, samozrejme, zjednodušený pohľad.

10. Pre mladú generáciu – pokiaľ prejaví záujem o tento úsek dejín – sú udalosti 60. rokov kapitolkou z dejepisu, veď účastníci vtedajších udalostí sú dnes zväčša už dôchodcovia a dnešní vysokoškoláci nezažili nielen august 68, ale ani jeho doznievanie v 70. a 80. rokoch, nezažili pád komunistických režimov ani rozdelenie Československa, nezažili obdobie zatvorených hraníc, obdobie, keď sme neboli členmi EÚ, ani Schengenu, ani NATO. Máličko viac než dve desaťročia po auguste Sovietsky zväz prestal existovať, nie je ani Československo, ani podivuhodná NDR. Tempo premien bolo veľké. Ako to vlastne všetko bolo?

Odpovedí môže byť viacero. To je konštatovanie pre tých, ktorí pokrútia hlavami a povedia: Tak to nebolo, veď som to zažil. Ide o to, z akej perspektívy sa kto z nás na udalosti pozeral, akú mal šancu do nich zasahovať, ako udalosti zasiahli jeho. Toto je jeden z mnohých pohľadov.

Kalendár. Vedomie súvislostí

20 rokov delilo šesťdesiaty ôsmy od komunistického puču 1948.

20 rokov delilo šesťdesiaty ôsmy od konca diktatúry 1989.

V kalendári vidíme súvislosti, ktoré majú logiku, umožňujú nám lepšie pochopiť, ako dôležité udalosti v Európe na seba nadväzovali a ako do toho všetkého zapadajú 60. roky.

1946 | 5. 3. | Prejav Winstona Churchilla o železnej opone.
1947 | 5. 6. | Štátny tajomník USA George C. Marshall predkladá plán hospodárskej obnovy Európy (1953 za to dostal Nobelovu cenu mieru).
1947 | 22. – 27.9. | Založenie Kominformy (ZSSR a jeho sateliti, existovala do roku 1956), prvým rozhodnutím bolo odmietnutie Marshallovho plánu.
1948 | 22. – 25. 2. | komunistický puč v ČSR.
1948 | 17. 3. | Benelux, Francúzsko a Spojené kráľovstvo podpisujú Bruselskú zmluvu o hospodárskej, sociálnej a kultúrnej spolupráci a o spoločnej obrane.
1949 | 4. 4. | vznik NATO
1949 | 4. 5. | založenie Rady Európy (Československo členom od roku 1991).
1950 | 9. 5. | Francúzska vláda navrhuje spoločnú kontrolu uhlia a ocele (Schumanov plán). 6 štátov zakladá ESUO 18. 4. 1951: Benelux, Francúzsko, Taliansko a Nemecko.
1953 | 5. 3. | zomrel Stalin.
1955 | 14. 5. | ZSSR vytvára Varšavskú zmluvu (ČSR je členom).
1956 | 28. 6. | V Poznani (Poľsko) prvá protikomunistická vzbura.
1956 | 4. 11. | Sovieti likvidujú povstanie v Maďarsku.
1957 | 25. 3. | Podpísané Rímske zmluvy zakladajúce Euratom a Európske hospodárske spoločenstvo (EHS).
1961 | 13. 8. | Stavba berlínskeho múru.
1965 | 1. – 7. 4. | Sovietska blokáda (západného) Berlína.
1968 | 20. – 21. 8. | Sovietska invázia do Československa (za účasti 4 ďalších štátov).
1973 | 1. 1. | Dánsko, Írsko a Spojené kráľovstvo vstupujú do EHS („1. rozšírenie“).
1979 | 25. 12. | Sovietske vojsko vtrhlo do Afganistanu.
1980 | 31. 8. | Gdanské dohody: rozhodujúci krok k založeniu a oficiálnemu akceptovaniu poľských odborov Solidarita.
1981 | 13. 12. | Stanné právo v Poľsku. (Ukončené 22. 7. 1983.)
1985 | 11. 3. | Michail Gorbačov sa stáva generálnym tajomníkom KSSZ.
1988 | 28. 6. – 1. 7. | XIX. konferencia KSSZ v Moskve, začiatok významných reforiem.
1989 | 6. 2. | Vo Varšave sa začalo rokovanie pri okrúhlom stole medzi všetkými relevantnými politickými silami. Faktický koniec komunistického režimu.
1989 | 11. 2. | ÚV KS Maďarska schvaľuje „postupný a trvalý prechod k pluralitnému politickému systému“.
1989 | 15. 2. | ZSSR končí sťahovanie vojenských síl z Afganistanu.
1989 | 10. 9. | Maďarsko otvára hranicu do Rakúska.
1989 | 9. 11. | Rúcanie berlínskeho múru.
1989 | 17. 11. | Brutálny policajný zásah proti študentom v Prahe.
1989 | 20. – 22. 12. | Krvavý prevrat v Rumunsku.
1989 | 29. 12. | Václav Havel zvolený za prezidenta Československa.
1990 | 3. 10. | Znovuzjednotenie Nemecka.
1991 | 25. 2. | Rozpustenie vojenskej štruktúry Varšavskej zmluvy (formálne zaniká 31. 3.).
1991 | 21. 12. | Dohoda o vytvorení Spoločenstva nezávislých štátov (zánik ZSSR 12. 12. 1991).
1993 | 4. 10. | Podpísanie Európskej dohody medzi EÚ a SR. Účinnosť nadobudla 1. 2. 1995.
1994 | 25. 5. | SR podpísala Prezenčný dokument pre účasť v programe NATO Partnerstvo za mier.
1995 | 1. 1. | Rakúsko, Fínsko a Švédsko sa stávajú členmi EÚ.
1995 | 16. 3. | Slovensko-maďarská zmluva o právach menšín.
1995 | 27. 6. | SR požiadala o členstvo v EÚ (Maďarsko a Poľsko 1. a 8. 4. 1994, Rumunsko, Bulharsko a baltské republiky 1995, ČR 17. 1. 1996, Slovinsko v júni 1996).
1999 | 12. 3. | ČR, Maďarsko a Poľsko sa stali členmi NATO.
2002 | 21. 11. | SR dostala oficiálnu pozvánku do NATO.
2002 | 12. – 13. 12. | Európska rada ukončila v Kodani prístupové rokovania s kandidátmi vrátane Slovenska.
2003 | 16. – 17. 5. | Úspešné referendum o vstupe SR do EÚ.
2004 | 29. 3. | Prijatie SR do NATO.
2004 | 1. 5. | Vstup SR do EÚ.
2004 | 6. | Voľby do EP, po prvý raz aj v SR.

Zdroj údajov pre všetky kalendáre v tejto knihe: Učebný text Juraj Alner: Škola v Európe – Európa v škole (Úrad vlády 2007) a dobová dokumentácia ČSTK.

Súvislosti: od konca vojny po európske Slovensko a Česko

• Churchill pomenoval stav, ktorý u nás nastal v roku 1948, železnou oponou. Nadvihla sa mierne v roku 1968, aby onedlho zasa oddelila Východ od Západu. V roku 1989 veľmi rýchlo mizla, ostali po nej len mentálne zvyšky: vo vedomí staršej generácie stopy po nej nájdeme podnes.

• Už viac než rok pred komunistickým pučom (oni to nazvali Februárové víťazstvo pracujúcich, ja som tomu hovoril februárové víťazstvo nad pracujúcimi) bolo všeobecne známe, že ČSR patrí do sovietskej sféry vplyvu. Od toho sa odvíjali všetky udalosti vedúce k tvrdej diktatúre a od nej k 60. rokom.

• Komunistický vojenský pakt Varšavská zmluva vzniká dva roky po Stalinovej smrti, hoci on bol jej iniciátorom.

• Sovietsky zväz zanikol len 23 rokov po invázii do ČSSR.

• Až v roku 1961, keď sa v ČSR schyľovalo k postupnému uvoľňovaniu, postavili východní Nemci tzv. berlínsky múr, ktorý nepriechodne oddelil oba nemecké štáty. Bola to reakcia na hromadný únik (nielen) mozgov, najmä lekárov, na Západ.

• A poznámka k dvojakému písaniu názvu republiky: ČSR (Československá republika) sa v rokoch 1960 – 1990 nazývala ČSSR („socialistická“).

Z môjho denníka 1946 – 1964; prehistória „januára“; svedectvo o dobe.

Prvý denník som písal v roku 1946 vo Švajčiarsku. O tom je kniha Švajčiarske deti. (Vydavateľstvo Elán 2010, 195 strán.)

Druhý denník vznikol v roku 1947 na krátkej rekreácii v Juhoslávii.

Turistický ruch vtedy ešte takmer neexistoval, každú chvíľu sa mi ktosi prihováral a pýtal sa, odkiaľ som. Z Československa – to bola najlepšia možná odpoveď. Mnohí spomínali Masaryka, slovenské povstanie. Vtedy bol ešte živý duch Malej dohody ČSR – Juhoslávia – Rumunsko z obdobia 1921 – 1939 a prejavil sa aj v auguste 1968: Juhoslovania a Rumuni sa dištancovali od ruskej politiky a od invázie do ČSSR.

V tejto knihe citujem len záznamy udalostí vedúcich k roku 1968 a jeho doznievaniu.

Aké kľukaté cesty doviedli našu generáciu cez svetovú vojnu, záblesk demokracie, životu nebezpečný stalinizmus až do mierne optimistických šesťdesiatych rokov a potom – akoby cez pustatinu – do nového storočia? Uvediem aspoň niekoľko konkrétnych situácií, resumé denníkov uplynulých čias.

Narodil som sa do blahobytu prvej republiky. Netušil som, samozrejme, že sa schyľuje ku katastrofe, dospelí predo mnou úspešne tajili, čo nás čaká. Čakala nás druhá svetová vojna, ktorú neprežili milióny ľudí, medzi nimi aj moji príbuzní. Pamätám si, s akým budovateľským nadšením kráčal môj nevlastný otec Zlatoň Milec s krompáčom cez plece odstraňovať dôsledky vojny. Veril režimu a chcel sa podieľať na obnove krajiny. Toho istého Zlatoňa Mileca krátko po komunistickom puči, v roku 1951, odsúdili a uväznili. Nikto, ani on sám nevedel prečo. Prepustili ho v roku 1961. Jedenásť najlepších rokov jeho života, roky teroru. Obnovené pojednávanie v lete 1963 uzatvoril súd zrušením rozsudku. Zaznelo povestné slovenské „Skutok sa nestal“, ibaže s opačným znamienkom. Nie aby niekoho uchránilo pred trestom, ale aby sa arogantne dištancovalo od zločinu, ktorý spáchalo na nespočetnom množstve ľudí, netušiacich, čo ich čaká. Po Stalinovi sa k moci takmer doslova prestrieľal Nikita Chruščov, obľúbený reformátor, ktorý odhalil Stalinove zločiny. A ktorý v roku 1956 krvavo potlačil protikomunistické povstanie v Maďarsku. A ja som musel vrátiť vysokoškolské štipendium, pretože akási komisia zistila, že môj nevlastný otec je vo väzení. Až keď prišli roky šesťdesiate, začali sme postupne dýchať voľnejšie.

Kádrový posudok, ktorý na vyžiadanie dekanátu fakulty spoločenských vied Vysokej školy pedagogickej napísal akýsi Macháč z riaditeľstva Drevony, konštatuje, že (moja mama) „pracuje na sklade reziva“... „Nedoporučujeme, aby syn Juraj bol pripustený k štátnej záverečnej skúške, nakoľko táto rodina nemá kladný vzťah k nášmu zriadeniu.“ Naplnilo ma optimizmom, že napriek neodporúčaniu si vedenie fakulty trúfalo nerešpektovať ho. Dekanát vo svojom hodnotení však konštatoval, že „postoj k štúdiu na našej škole mal veľmi dobrý a prospech dosahoval poväčšine výborný a v nemeckom jazyku bol najlepší v skupine“, čo ocenil v závere posudku: „Pre horeuvedené okolnosti ho neodporúčame do školských služieb, ale navrhujeme mu jednoročnú výrobnú prax a až potom sa môže uchádzať o učiteľské miesto na socialistickej škole.“ A tak som síce mohol doštudovať, ale s čerstvým vysokoškolským diplomom som nastúpil ako pomocný robotník v krupinskej Fatre. Vyrábali sme mušty.

Vojenčinu som si odslúžil pri 13. tankovom pluku v Čáslavi. Poznatok zo základnej vojenskej služby bol jednoduchý: zabitý, premárnený čas, nekompetentné velenie, nikto nebol pripravený na nijakú vážnejšiu situáciu. Hovorili sme tomu primerane: švejkovina. Nováčikov šikanovali starí mazáci, ktorých jediným programom bolo uliať sa, nič nerobiť. Náš pluk bol bojový, teda určený na rýchle obsadenie hranice s Nemeckom. V auguste 1961 si Ulbricht presadil u Chruščova postavenie nepriechodného múru medzi oboma nemeckými štátmi. (Boli skutočne dva? Západ existenciu NDR neuznal.) Nastala veľká berlínska kríza. U pluku sa prejavila tak, že nás v hlbokej noci budíček vyhnal z postelí na dvor a v naštartovaných tankoch sme čakali na ďalšie povely. To boli vrcholné chvíle studenej vojny. Od horúcej nás delil jediný signál. Neprišiel, po niekoľkých hodinách sme zhasli motory.

Počúvam názory, že povinnú vojenskú službu sme nemali zrušiť, pretože mladých ľudí viedla k disciplíne a poriadku. Skúsenosť mňa a tisícov ďalších však bola práve opačná: v kasárňach sa mladí ľudia učili, ako porušovať disciplínu, vyhýbať sa akejkoľvek práci, samozrejmosťou bola šikana: mazáci zaobchodili s nováčikmi horšie než dôstojníci, ktorí sa, mimochodom, tiež nehrnuli do práce. Výhodou vysokoškolákov bolo, že na rozdiel od bežných vojakov, ktorí rukovali na dva roky, my sme mali povinných len šesť mesiacov. Počas štúdia sme však mali jeden deň v týždni vojenskú prípravu, ktorú sme končili skúškami. Na nás si teda mazáci šikanu dovoliť nemohli.

Po návrate som v Krupine nastúpil ako učiteľ na Strednú poľnohospodársku technickú školu a po roku na Strednú ekonomickú školu do Banskej Bystrice. Tam sa začali moje šesťdesiate roky.

V krupinskej škole som bol úplný začiatočník. Hneď na prvých hodinách literatúry som narazil na prekážku, ktorú som nečakal: Žiakov zaskočilo, keď som sa pýtal na ich názor. Odcitovali ten z učebnice. Na moju otázku, prečo si to myslia, bez zaváhania odpovedali: „Lebo je to v knihe.“ Usiloval som sa presvedčiť ich, že na rovnakú vec možno mať rôzne názory, čo ich úplne zmiatlo. Ak by sa o tom zmienili iným učiteľom, alebo rodičom, vyhodia ma zo školy. Ale s odstupom rokov som sa dozvedel, že ich moje učiteľovanie poznačilo pozitívne.

V roku 1963 v Banskej Bystrici som sa popri učení vrhol do verejného života: hneď po Novom roku som na OV ČSM (okresný výbor zväzu mládeže) začal vyjednávať o vydávaní časopisu pre stredoškolákov. Bolo však toľko prekážok, že som tento projekt do konca roka opustil. V máji som začal pracovať v Spoločnosti pre šírenie vedeckých a politických poznatkov, onedlho ako predseda jej „krajskej vedecko-metodickej rady pre výchovu umením“. To prinieslo možnosť na veľkom množstve prednášok, najmä v továrňach, besedovať s ľuďmi predovšetkým o výtvarnom a filmovom umení. V Slovenke (textilná továreň v Banskej Bystrici) som prednášal o estetike filmového umenia, v zápalkárni Smrečina o súčasnej kultúre atď. Dnes by to asi nebolo ani mysliteľné. Hojná účasť (po pracovnej dobe) a zjavný záujem ma prekvapili.

V júni som bol v porote Filmového festivalu pracujúcich.

27. 6. na pražskom zasadaní vedenia vedecko-metodickej rady Spoločnosti v pomerne úzkom kruhu som mal možnosť dlhšie diskutovať s jej predsedom, literárnym vedcom Františkom Buriánkom. Tam som sa dozvedel aj o kafkovskej konferencii a o miernom uvoľňovaní v kultúre. Týka sa najmä ochoty diskutovať s nemarxistami, resp. s predstaviteľmi náboženstiev. Skôr v zmysle sadnúť si občas za spoločný stôl, nie hľadať kompromisy.

V júli som v Prahe v národnej porote filmového festivalu, mám dlhý rozhovor so spisovateľom Karlom Ptáčníkom.

Z pražských rozhovorov som si odniesol názor, že by sme mali aj na Slovensku usporiadať konferenciu o modernom umení, o smerovaní kultúry. Vo vedení pražských umeleckých zväzov rokujem o možnosti zapojiť ich. Ptáčník mi v značnej miere otvára dvere, napriek tomu narážam na zjavnú nedôveru.

V Bratislave s podobným zámerom navštevujem predstaviteľov Zväzu spisovateľov, Kultúrneho života, Slovenských pohľadov. Všade mierny záujem, ale nijaký konkrétny prísľub.

Výsledok bol nepriamy: pozvali ma na liblickú konferenciu, ktorá sa konala v roku 1964.

1963 – Február 1968

1963 – Konferencia oFranzovi Kafkovi

Mojím obľúbeným bonmotom bol tento: Rok 1968 sa začal vroku 1963.

Srokom 1963 je spojená májová kafkovská konferencia, ktorá sa konala vliblickom zámku ČSAV. Otcom myšlienky arealizácie bol prof. Eduard Goldstücker, germanista, špecialista na Franza Kafku. Termín nebol náhodný; Kafka by sa bol dožil 80.narodenín.

Konferencia bola ešte len bránou, ktorá síce viedla kslobodnejšiemu vedeckému bádaniu, ale účastníci stáli zatiaľ jednou nohou vkomunistickom dogmatizme adruhou sa nesmelo usilovali vkročiť do pootvorených dverí. Za nimi, pravda, tiež nebola západná kultúra, iba mierne čerstvejší vzduch neomarxizmu.

Včom teda bol prielom? Práve vtej pootvorenej bráne, ktorá pätnásť rokov bola ak nie zamurovaná, tak aspoň dôkladne zamknutá.

Goldstücker otvoril zasadanie oslovením Súdruhovia asúdružky, medzi zahraničnými hosťami prevládali vysokí funkcionári komunistických strán (napr. Roger Garaudy zParíža, Ernst Fischer zRakúska), Nemci, myslím, sjedinou výnimkou, len zNDR na čele (ako sa vtedy hovorilo) so spisovateľkou Annou Seghersovou.

Vo svojom rozsiahlom referáte sa Goldstücker opieral ooficiálnu politiku. Sčasti preto, aby sa konferencia vôbec mohla konať, sčasti jednoducho preto, že Goldstücker patril kprúdu, ktorý by sme mohli nazvať reformným marxizmom. Tento prúd sa napokon presadil vroku 1968. Nie nadlho.

Goldstücker povedal: „Fakticky sa kafkovské bádania zmarxistických pozícií rozvíjajú iba vposledných rokoch. Základný impulz istotne vyšiel zvýsledkov XX. zjazdu KSSZ (Komunistickej strany Sovietskeho zväzu), zjeho konštatovania, že protikladné systémy dnešného sveta, aby vôbec mohli existovať, musia koexistovať...“

Zaujímavé bolo, že oKafkovom umení psychologickej analýzy mal referát Antonín Václavík, vtedy docent dejín sovietskej literatúry. Vinu za to, že sa tejto téme doteraz nevenovala pozornosť, pripisuje „marxistickej kritike cudzích názorov, ktorá bola niekedy mylne namierená nielen proti chybnému riešeniu problémov, ale aj proti problémom samotným“.

Celú konferenciu uzavrel Pavel Reiman, riaditeľ Ústavu dejín KSČ: „Je pre nás veľmi závažné, že naša konferencia môže prispieť kďalšiemu rozvoju ofenzívy socialistického kultúrneho myslenia ivkapitalistických krajinách. Lebo dnes ide oto, aby aj tie vrstvy vkapitalistických krajinách, tie kruhy inteligencie, ktoré už poznali hnilobu buržoáznej kultúry aburžoázneho sveta, začali vnás komunistoch vidieť nositeľov novej kultúry, tej kultúry, ktorej zmysel vyjadril náš veľký učiteľ Karol Marx svojím milovaným heslom: Nihil humani alienum puto.“ Teda nič ľudské mi nie je cudzie.

Bolo zjavné, že konferencia znamenala prelom– nie však prelom do sveta liberálneho myslenia. To ani nebol zámer. Anebol to ani zámer neskoršej reformy. Ani oGoldstückerovi nemožno povedať, že sa mienil odpútať od dobového myslenia komunistov. Ešte vapríli 1968 na tlačovej konferencii vo Frankfurte nad Mohanom úplne vylúčil obnovenie parlamentnej opozície ako systému kontroly moci. „Tá môže existovať iba vtriednej spoločnosti. Pretože vČSSR je triedny antagonizmus prekonaný, treba hľadať autvoriť iný systém kontroly moci.“

1964

Zkalendára 1964

5. 3. Začal platiť nový Občiansky zákonník (v ČR platil do 2013, vSR platí stále).

31. 3. Národné zhromaždenie prijalo zákon oČs. rozhlase aoČs. televízii.

14. 6. Voľby.

27. 8. Na oficiálnu návštevu prišiel generálny tajomník ÚV KSSZ Nikita Chruščov, vBanskej Bystrici sa zúčastnil osláv 20. výročia SNP.

15. 10. Chruščov odvolaný zfunkcie, jeho nástupcom sa stal Leonid Brežnev.

12. 11. Voľba prezidenta ČSSR. Jediným kandidátom bol Antonín Novotný.

Zdenníka 1964

Od 20.1. vrozhlase začíname pripravovať projekt anacvičovať pásmo Smrekovej poézie Básnik ažena. Na seminári oDAVe prednáša človek málo askreslene informovaný. Zatmosféry na podujatí vzniká môj článok pre Kultúrny život.

2. 3. Večer doc. Ján Boor prednáša oamerickej literatúre. Čakám ho na stanici, po prednáške ešte dlho diskutujeme vNárodnom dome. Informujem ho oliblickej konferencii.

5. 3. Cesta do Lučenca aRimavskej Soboty, kde zakladám okresné pracoviská vedecko-metodickej rady aprednášam osúčasných problémoch umenia. Usilujem sa uplatniť myšlienky liblickej konferencie. Zmyslom dobrých rozhodnutí je, aby sa dostali kširokej verejnosti. Aj keď na začiatku je to len zopár nadšencov.

12.– 13. 3. Ako predseda Krajskej školskej komisie som na previerke vo zvolenskom okrese. Vypracovali sme si kritériá, ktoré budeme skúmať vnáhodne vybraných školách. Je to najmä hygiena, práca školskej kuchyne, prípadne internát, ak ho škola má, apod.

14. 3. Prvá pokusná beseda pod hlavičkou filmového klubu. Je nás len pár, ale skvelá debata aoptimistické vyhliadky. Na dobré filmy bude určite chodiť viac ľudí než napr. na koncerty vážnej hudby. Ďalšia možnosť, ako osloviť verejnosť. Pred každým premietaním budem mať krátku prednášku.

7. 4. Vbreznianskom závodnom klube Mostární po mojej prednáške Umenie ajeho význam vdennom živote je na moje prekvapenie taká bohatá beseda, že zmeškám vlak. Títo ľudia chcú mať všetko dôkladne vysvetlené.

13. 4. Nedávno som zorganizoval školský kruh umenia, teraz robíme vdivadle hudby tematické pásma.

16. 4. Verejné vystúpenie nášho divadielka poézie vRobotníckom dome, je to dvojprogram– aj sdivadlom Laca Šimona zBrezna. Je vypredané! Niekoľko ľudí vobecenstve dáva najavo nadšenie, niekoľko iných mi po predstavení nadáva.

Vďalších týždňoch sa program opakuje: raz týždenne uvádzam klubový film, organizujem verejné vystúpenia divadielka poézie, nahrávky pre rozhlas, prednášky oumení pre podniky... Som presvedčený, že komunistická diktatúra priamo súvisí snivelizáciou kultúrneho vedomia. Od toho sa teraz treba odpútať.

Uprostred leta sa pripravujem na odchod zBanskej Bystrice do Bratislavy. Vseptembri sa sťahujem. Len skufrom. Stovky mojich kníh nechávam vškolskej knižnici. Ako dar.

14. 10. Chruščov vo funkcii skončil: Prvým tajomníkom KSSZ sa stáva Leonid Brežnev, nový predseda rady ministrov je A. Kosygin. Hľadajú sa súvislosti srokovaniami sSRN aČínou. Každopádne veľké prekvapenie.

16. 10. Prvý výbuch atómovej bomby vČíne. Vyvolal vo svete rozhorčenie, ale politici tvrdia, že nebude mať vplyv na zmenu vývoja. Vnašich novinách sa objavujú náznaky kritiky Chruščova– na rozdiel od postoja väčšiny komunistických strán vo svete, ktoré jeho prácu hodnotia priaznivo. Jeho meno– pre istotu– zrazu znašich novín zmizlo.

12. 11. Dnes „zvolilo“ Národné zhromaždenie za prezidenta znova Novotného.

Vnovembri som nastúpil ako redaktor zahraničnej rubriky do denníka ĽUD, ktorého vydavateľom je Strana slovenskej obrody (SSO). Oboje sú komunistický podvod: SSO založili komunisti vo februári 1948 na troskách zlikvidovanej demokratickej strany adenník ČAS premenovali na ĽUD, oboje obsadili poslušnými ľuďmi, sktorými hrali hru na pluralitný politický systém.

Na vysvetlenie: Demokratická strana vznikla vseptembri 1944 počas Slovenského národného povstania. Pod jej značkou sa pred voľbami 1946 zjednotili demokratické sily. Veľmi zjednodušene povedané: bola to povojnová VPN; ztoho vyplýva, že aj bez zásahu komunistov by sa časom iste rozpadla na viacero strán. Vo voľbách DS na Slovensku zvíťazila so ziskom 62% hlasov. Nástup komunistov vroku 1948 znamenal jej koniec. Väčšina popredných funkcionárov DS emigrovala do zahraničia. Tí, čo zostali vČeskoslovensku, boli väznení aprenasledovaní. Zo zvyškov strany bola vytvorená Strana slovenskej obrody (SSO), ktorá tvorila súčasť komunistami kontrolovaného Národného frontu. Komunisti tak vytvárali zdanie demokracie vštáte. Prakticky doživotné angažmán (pokiaľ nesklamú dôveru ÚV KSS) dostali ľudia, ktorí sa potom usilovali ničím na seba neupútať pozornosť.

Do ĽUDU som prišiel snádejou, že soslabeným režimom budú možné aj premeny vSSO. Historické korene jeho predchodcu siahajú až do Slovenského národného povstania, počas ktorého nová Demokratická strana založila denník ČAS. Ten sa stal vrokoch 1945 až 1948 ústredným tlačovým orgánom DS amal vtedy medzi denníkmi aj najvyšší jednorazový náklad dosahujúci osemdesiat- až stotisíc výtlačkov. Po februárovom prevrate vroku 1948 Demokratickú stranu zlikvidovali anahradiť ju mala formálne Strana slovenskej obrody. Tá namiesto ČASU vydávala denník ĽUD, ktorý vychádzal vskromnom náklade od roku 1948 až po začiatok roku 1990.

VĽUDE som zanechal veľa vlastných detí: najmä rubriky Slováci vo svete, Na slovíčko (civilné kurzívkové stĺpčeky na 1.strane– subjektívne príhovory, kde PRAVDA má ideologické úvodníky), Rozhovory na nedeľu (malé, zväčša meditatívne eseje, od augusta 1968 snázvom Rozhovory po nedeli– apodiel na viacerých ďalších. ĽUD je pre mňa dôležitý najmä preto, že som tam ako začínajúci profesionálny novinár mohol uverejňovať vlastné názory takmer neobmedzene. Pravdaže– starší kolegovia mi pomáhali, čo som ocenil.

Seminár oposlaní amožnostiach moderného umenia (Liblická konferencia)

sa konal 27.– 28. februára 1964 vliblickom zámku ČSAV. Zaznamenať všetko, čo odznelo, by bolo povestným nosením dreva do lesa. Ešte vtom istom roku vyšiel zborník textov.

Takže len niekoľko poznámok.

Čo myslíme pod pojmom „60. roky“? Čo myslíme pod pojmom „Pražská jar“? 5. 1. 1968 sa Dubček stal 1. tajomníkom ÚV KSČ, niektoré pramene to označujú za začiatok Pražskej jari, (nielen) pre mňa sa však začala Goldstückerovou konferenciou oKafkovi vroku 1963 acelkom osobne 26. 2. 1964 o4. popoludní, keď som sa vpražskom divadle Na zábradlí zúčastnil besedy sAntonínom Liehmom aVáclavom Havlom, po ktorej nasledovalo predstavenie Havlovej absurdnej drámy Vyšinutá hrdlička. To bol predvečer Liblickej konferencie (oficiálne sa hovorilo oseminári) Oposlaní amožnostiach umenia. Počúvali sme vystúpenia adiskutovali sme oveciach, ktoré boli asi stále ešte tabu, ale fascinujúce bolo, že sme všetci hrali absurdnú hru na slobodu slova. Áno, to boli začiatky československej jari.

Zo Slovenska sme na seminári boli desiati. Zasadanie otvoril František Buriánek. Filozof Sviták hovoril ototalizácii osobnosti: štát je cieľ osebe. Človek je redukovaný na manipulovateľný objekt, to je znehodnotenie ľudského života. Štátni teroristi konajú len časťou svojej osobnosti, koná vnich kolektív. Atak krutosť je neosobná, úradná.

Vdiskusii odznelo napríklad, že „dogmatici odsudzujú dogmatizmus“.

Zmojich textov 1964

KULTÚRNY ŽIVOT marec 1964: Pred trinástimi rokmi sme sa dozvedeli, že väčšina ztoho, čomu sme vliteratúre doposiaľ verili, je zlá. Pred ôsmimi rokmi sme zistili, že sa mýlili predsa len tí druhí. Ale iba vlani sme začali hovoriť ovšeličom, čo sa nás týka celkom bezprostredne. Avroku 1964 hovoríme oodvahe, keď niekto povie viac, než sa povedalo doteraz. Áno, na februárovom seminári slovenčinárov Stredoslovenského kraja, kde sa hovorilo odavistoch, bolo počuť výrazy ako „odvaha hodnotiť“, „koľko povedať?“ apod. Ale prečo neprišiel niekto, koho sa téma dotýka najbližšie? Pozvaní boli už dávno. Fakty získané zprameňa sú vždy najcennejšie. Je škoda, že tí, čo pri prameni sú, stále čakajú. Na čo? Stále ešte unás jestvuje priehrada medzi „oficiálnou mienkou“ averejnou mienkou, ktorá sa triešti oúskalie dohadov, ústnych podaní, potichu vyslovovaných názorov. Ktosi nedávno poznamenal, že chorobu nemožno liečiť, ak nevyslovíme správnu diagnózu. „Zdravý optimizmus“ je príliš jednostranný. Môžu mať žiaci vlastný názor, ak tým myslíme presvedčenie získané vlastným úsudkom? Nie sú ich názory iba naučenou partiou? Keď totiž tí, čo ich vedú, nemajú často celkom jasno, čo žiakom „môžu“ povedať ačo nie?

1965– 1967

Zkalendára 1965

1.1. VČSR začali uplatňovať zásady novej sústavy riadenia. Tá sľubuje väčšiu hospodársku samostatnosť podnikov aumožnenie socialistického podnikania. Do prvej vlny hospodárskeho experimentu bolo zaradených asi dvesto podnikov adružstiev. Podiel priemyslových podnikov zaradených do experimentu bol zhruba 19% zcelkovej priemyselnej produkcie.

18. 2. František Tomášek sa stal apoštolským administrátorom pražskej arcidiecézy.

10. 3. Do Prahy priletel na desaťdennú návštevu americký džezový spevák atrubkár Louis Armstrong so svojím súborom.

18. 3. Počas misie rakety Voschod 2 vystúpil do voľného kozmu prvý človek, Alexej Leonov.

15.– 17.6. Územím Žitného ostrova vpovodí Dunaja vZápadoslovenskom kraji sa prehnalo niekoľko povodňových vĺn. 15. júna sa pretrhla hrádza medzi obcami Patince aRadvaň, 17. júna ďalšia hrádza pri Číčove vokrese Komárno. Zaplavená bola značná časť plochy Žitného ostrova, najmä na území okresu Komárno. Viac než 53 000 osôb muselo byť evakuovaných. Voda zDunaja zaplavovala územie Podunajskej nížiny takmer dva týždne, až koncom júna boli poškodené hrádze provizórne utesnené. Po povodni zostali ohromné materiálne škody: zničených bolo takmer 4 000 domov, zaplavených 700 km² ornej pôdy, kontaminované zdroje pitnej vody.

1.– 4. 7. Na Strahovskom štadióne vPrahe sa uskutočnila III.československá spartakiáda. Zúčastnilo sa na nej 380000 cvičencov. Oproti predošlej spartakiáde zroku 1960 sa vyznačovala väčšou dobrovoľnosťou amenším počtom cvičencov.

11. 11. Angola vyhlásila nezávislosť od Portugalska.

11. 11. Rodézia (dnešné Zimbabwe) vyhlásila nezávislosť, ktorú však OSN neuznala.

14.– 18. 11. Bitka vúdolí Ia Drang, prvé veľké stretnutie Američanov aSeverovietnamcov vo Vietnamskej vojne.

17.– 18. 11. Na plenárnej schôdzi Ústrednej rady odborov (ROH) došlo ku konfliktu medzi vtedajším predsedom ÚRO F. Zupkom apredsedami niekoľkých ďalších odborových rád skomunistickým vedením. Spor sa týkal úlohy odborov vsúvislosti suskutočňovanou ekonomickou reformou. Predseda Zupka po konflikte rezignoval ana jeho miesto dosadili M. Pastyříka.

8. 12. Skončil sa Druhý vatikánsky koncil (začal sa 1962).

19. 12. Charles de Gaulle bol znovu zvolený za francúzskeho prezidenta.

19. 12. Jásir Arafat sa dostal do čela organizácie Fatah.

19. 12. Pražskému arcibiskupovi Josefovi kardinálovi Beranovi bol znemožnený návrat do vlasti zjeho cesty do Ríma.

Zkalendára 1966

Začalo sa budovať pražské metro.

17. 3. Národné zhromaždenie prijalo nový Zákon ovysokých školách, ktorý upravoval najmä udeľovanie akademických titulov. Namiesto titulov „promovaný...“ sa začali opäť udeľovať klasické tituly MUDr., MVDr., ak. maliar apod.

18. 4. Cenu Akadémie filmového umenia avied vKalifornii, Oscara, získali autori slovenského filmu Obchod na korze– Ján Kadár aElmar Klos.

24. 11. Pri Bratislave sa zrútilo ruské lietadlo Il-18 patriace bulharskej spoločnosti. Zahynulo všetkých 74 cestujúcich a8členov posádky dvanástich národností.

Karel Gott vyhral za interpretáciu piesne Mám rozprávkový dom Bratislavskú lýru, striebro získali Helena Vondráčková aMarta Kubišová.

Po prvý raz sa konala oficiálna celoštátna súťaž krásy pod názvom Dievča roku.

Zkalendára 1967

1. 1. Vsúvislosti sekonomickou reformou bola vykonaná prestavba veľkoobchodných cien azmena jednotných odvodov podnikov. Opatrenie malo byť ďalším krokom knezávislosti podnikov aviedlo kzvýšeniu ich ziskovosti. Na druhej strane však viedlo krastu inflácie.

1. 1. Do platnosti vstúpil nový tlačový zákon, ktorý oficiálne povoľoval predbežnú cenzúru. Bola vytvorená Ústredná publikačné správa, ktorá zásahy štátu do slobody tlače následne realizovala.

27.1. Program Apollo: vkabíne lode Apollo 1 pri simulovanom štarte vypukol požiar, pri ktorom zahynuli všetci členovia posádky.

31. 1.– 4. 2. Na VI. zjazde ROH vystúpil prezident Novotný svarovaním pred prílišnou demokratizáciou spoločnosti, ktorá podľa neho mohla viesť až kpodpore imperialistických snáh.

4.– 6. 2. Prahu navštívil najvyšší sovietsky predstaviteľ Leonid Iľjič Brežnev apredseda sovietskeho Výboru štátnej bezpečnosti (KGB) Jurij Andropov. Predložili návrh na umiestnenie dvoch sovietskych vojenských divízií vpohraničí ČSSR. Antonín Novotný túto požiadavku odmietol.

16.– 17. 3. Na štátnu návštevu do Prahy priletela delegácia NDR vedená Walterom Ulbrichtom. Pri tejto príležitosti podpísali najvyšší predstavitelia NDR aČSSR Zmluvu opriateľstve, spolupráci avzájomnej pomoci.

20.– 21. 3. Zasadala Ústredná rada odborov. Začala sa decentralizácia odborových zväzov– z15 ich vzniklo 57.

23.– 25. 3. Prahu navštívil budúci americký prezident Richard Nixon.

Apríl– október. Obrovský úspech zožal československý pavilón na svetovej výstave EXPO 67 vMontreale vKanade– mal 5. najvyššiu návštevnosť. Najviac zaujal tzv. Kinoautomat– interaktívne filmové predstavenie.

3.– 4. 5. ÚV KSČ urobil prvé kroky kzablokovaniu niektorých decentralizačných opatrení ekonomickej reformy. Podnikom boli odobraté financie abola zastavená voľná cenotvorba.

10. júna. So zámienkou, že reaguje na Šesťdňovú vojnu, prerušila ČSSR diplomatické styky sIzraelom.

31.5.– 4.6. VPrahe sa konal XIII. zjazd KSČ, ktorý napriek vplyvu starých štruktúr pod vedením A. Novotného, znamenal posilnenie moci reformných komunistov. Ekonóm Ota Šik vyhlásil, že do 4 rokov bude nutné nájsť nové formy politického riadenia.

26.– 27. 6. IV. zjazd čs. spisovateľov vPrahe.

30. 6. Na Vysokej škole straníckej vystúpil Antonín Novotný sprejavom miereným do radov kritikov vedenia štátu anastolil tvrdý kurz, ktorým chcel ukončiť spoločenský odmäk.

25.– 28. 8. Na oslavách Matice slovenskej vMartine A.Novotný pohoršil svojím urážlivým správaním slovenskú verejnosť.

8. 9. Za účasti členov vlády slávnostne položili základný kameň prvého úseku diaľnice D1 zBratislavy do Mirošovíc pri Prahe.

20.– 25. 9. Na území ČSSR sa konalo cvičenie armád štátov Varšavskej zmluvy– Vltava, zúčastnili sa vojenské útvary zČSSR, ZSSR, NDR aMaďarska.

28. 9. VPrahe popravili dvojnásobnú vrahyňu Irenu Čubírkovú. Trest smrti vČSSR zrušený vroku 1990.

6. 10. VUhorskom Hradišti začalo premietať prvé čs. širokouhlé kino pre 510 divákov.

27. 10. Schválený zákon oIV. päťročnom pláne na roky 1966– 1970. Novotný dôrazne varoval pred oslabovaním centralizovaného riadenia spoločnosti.

30.– 31. 10. Na rokovaní ÚV KSČ hovoril Alexander Dubček onebezpečenstve hlásania triedneho boja akritizoval kumulovanie funkcií typické napr. pre Antonína Novotného. Vreakcii na to Antonín Novotný vystúpil proti vedeniu KSS, čo prerástlo do česko-slovenského sporu.

31. 10. Vreakcii na neustále výpadky prúdu na študentských internátoch vPrahe na Strahove vyšlo niekoľko stoviek študentov so sviečkami do ulíc za skandovania hesla: „Chceme svetlo“. VNerudovej ulici na Malej Strane ich demonštráciu rozohnala Verejná bezpečnosť. Desať osôb muselo vyhľadať lekárske ošetrenie.

8. 11. podpísali vLondýne na úrovni ministerstiev dlhodobú obchodnú dohodu ohospodárskych aobchodných stykoch sČSSR. Nová vnej bola najmä kooperácia medzi čs. abritskými priemyselnými závodmi.

10. 11. Pri príležitosti 50. výročia VOSR sa začala elektrická prevádzka na železničnej trati zBřeclavi do Bratislavy.

8. 12. Nečakaná rýchla návšteva L. Brežneva vPrahe. Zúčastnil sa neverejne na zasadaní desaťčlenného predsedníctva ÚV. Zahraničné komentáre ju vysvetľovali ako snahu vposlednej chvíli zabrániť presadeniu zásadných personálnych aekonomických zmien, ktorými sa mal zaoberať ÚV KSČ.

19.– 21. 12. Na schôdzi ÚV KSČ vystúpila veľká časť jeho členov skritikou práce A. Novotného. Ten pod jej tlakom dal kdispozícii svoju funkciu 1. tajomníka ÚV KSČ.

IV. zjazd čs. spisovateľov vjúni 1967

bol prelomový. Pripomenul tri základné princípy fungovania komunistami riadenej spoločnosti adištancoval sa od nich:

1. Opozícia môže existovať. Musí však svoj postoj konzultovať s(ideologickým oddelením) ÚV KSČ aod jeho rozhodnutia sa nesmie odchýliť.

2. Spisovatelia majú jedinú úlohu: formovať socialistického človeka.

3. Zjazd má plniť takéto poslanie: hľadať vdiskusii spôsob, ako čo najúčinnejšie preniesť do praxe uznesenia zjazdu KSČ. Ak má spisovateľ odlišný názor, treba ho potrestať.

Nebol to obyčajný zjazd. Konal sa včase, keď hrniec prekypel. Už bez ideologického tárania, otvorene odznelo: naša kultúrna tradícia je západná. Zaznela ostrá kritika odporcov spoločenských reforiem. Spisovatelia požadovali návrat do európskej kultúrno-civilizačnej sféry zodpovedajúcej českým aslovenským tradíciám. Najväčší ohlas vzbudili vystúpenia Ludvíka Vaculíka, Ivana Klímu, Václava Havla aPavla Kohouta. Zjazd predčasne opustila delegácie ÚV KSČ vedená ideologickým tajomníkom Jiřím Hendrychom. Členovia Zväzu čs. spisovateľov boli následne perzekvovaní.

Ako bežali udalosti: Šik jasne vyslovil, že štát ekonomicky neprežije dogmaticky riadené centralizované hospodárstvo. Novotný vyslovil zásadnú tézu: Prílišná demokratizácia je hrozbou. Na to reagoval Dubček: Naďalej hlásať triedny boj je nebezpečné, súdruh Novotný. Režim dozrieval na konflikt: Verejná bezpečnosť prvý raz tvrdo napadla študentov. Od Novotného návštevy vMartine bol slovensko-český konflikt realitou, ktorú bolo treba riešiť. Začalo sa presadzovať inklinovanie kreformám. Novotný bol zrazu ohrozený, zachraňovať ho prišiel Brežnev osobne. Nepochodil. Novotný dal funkciu kdispozícii. Ahneď po Novom roku došlo vpolitbyre kzásadnej zmene: Novotného vystriedal vo funkcii Dubček. To nebola zmena dvoch osôb, to bol pokus ozmenu systému riadenia štátu, aj keď len na pôde komunistickej strany. Predbehnem vývoj: zmena dopredu odsúdená na neúspech, pretože Novotného varovanie pred demokraciou bol limit, ktorý nemohol prekročiť ani Dubček. Ba ani vtedy nie, ak by mu to dovolili vKremli.

Zdenníka 1965

7. 1. Vredakcii zatiaľ pracujem ako brigádnik na 3 mesiace. Za 15.– 30. december som dostal „plat“ 319,- Kčs (podľa kurzu 2017 je to necelých 11 eur, ale napr. za slušný obed vmenze platím vprepočte asi 15 centov; vpolovici marca ma prijali na 3 mesiace už sriadnym platom 1500 Kčs, teda asi 50 eur na mesiac).

24. 3. Dostal som predvolanie na vojenskú správu. Nečakane abez akejkoľvek súvislosti mi oznámili, že som bol povýšený zhodnosti desiatnik absolvent na podporučíka.

28. 3. Za výdatnej pomoci rodičov (u ktorých som doteraz býval) kupujem jednoizbový byt 3. kategórie. Môj inventár: skladacia železná posteľ, ktorú som našiel na povale, magnetofón, jedna žiarovka. Ostatné budem doplňovať postupne.

12. 4. Píšem recenziu včerajšej premiéry Rekviem pre párnokopytníkov do KULTÚRNEHO ŽIVOTA. Dozvedám sa, že môj decembrový článok oUNESCO mal pozitívny ohlas, mám dvere otvorené pre ďalšie príspevky.

9. 5. Deň víťazstva: čo sme vlastne vyhrali? Vravieva sa: „porážka fašizmu“. Ale vskutočnosti porážka Nemcov. Mnohí znich, sktorými mám príležitosť hovoriť, spomínajú, že máj 1945 bol pre nich traumou, nie radosťou zporážky Hitlera. No Nemci dnes žijú oveľa lepšie než my. Pre útechu aspoň oslavujeme smohutnými ohňostrojmi. Panem aspoň smaslom, circenses ako súčasť propagandy. Európa bola rozbitá, no Nemci– teda tí na Západe– majú svoj hospodársky zázrak. Nehovorí sa, že hospodársky zázrak prežívame aj my: je zázrak, že štát stakým hospodárením vôbec prežíva. Východní Nemci majú zasa svojho Ulbrichta, ktorý hrá prím vkomunistickom svete. Zdá sa, že vo víťaznej Moskve dnes– 20 rokov po skončení vojny– rozhoduje Ulbricht. Brežnev je pol roka vo funkcii, Ulbricht 15rokov. Komunistické monštrum sa ťarbavo hýbe napred asi tak, že Brežnev drží volant amá nohu na plyne, Ulbricht naplno pracuje sbrzdou.

Máme ale aj skúsenosť so susednými Rakúšanmi. Tiež vo vojne porazení. Koluje vtip oich trojakom víťazstve. Prvé: presvedčili svet, že Hitler bol Nemec, anie Rakúšan; druhé: presvedčili seba, že Beethoven bol Rakúšan, anie Nemec; tretie: robia všetko, aby presvedčili svet, že vdruhej svetovej vojne boli obeťou, nie agresorom.

Nič menej Bratislavčania sa na nich pozerajú dokorán otvorenými očami. Jedným sa zlostia, že knám jazdia na drahých autách ahodujú vreštauráciách, kaviarňach aobchodoch, lebo sú vporovnaní snami bohatí aslobodní, čo nám spotešením dávajú najavo. Adruhým okom– čo už nám ostáva– im to všetko závidíme, pretože vieme, že sa ocitli na správnej strane železnej opony vďaka zhody mnohých okolností. Spomínam na leto 1947. Išli sme sodborárskym rekreačným vlakom do Juhoslávie. Keď vlak zastavil na viedenskej železničnej stanici, vrhli sa na nás húfy otrhaných detí. Mal som poruke len jablko, hodil som ho zokna, niekoľko chlapcov sa oň pobilo. Aspomínam na časy mojich rodičov: my sme boli bohatou demokraciou, Rakúsko ani jedno ztoho.

Taký je náš 9. máj.

14. 5. Veľká politika potrebuje veľkých ľudí. Spomínam si na typický rozhovor Novotného sakousi jednoduchou ženou pri Dunaji, keď bol vBratislave na prechádzke mestom: „Tak co vám schází, soudružko?“ „No hej. Nedostať unás talianske plášte.“ Novotný: „Ale bez toho se přece taky dá dobře žít!“

Zo svetovej tlače 1967

Prípad Mňačko

Zjazd spisovateľov– ohlasy

Komentár ktlači 1967

Zdenníka 1967

Komentár kdenníku 1967

Január 1968

Zkalendára

Komentár ku kalendáru

Zo svetovej tlače

Zo svetovej tlače– január 1968– komentár

Zdenníka január 1968

Komentár kdenníku január 1968

Medzinárodná anketa:

Február 1968

Zkalendára

Zo svetovej tlače február 1968

Zo svetovej tlače– február 1968– komentár

Zdenníka február 1968