Z verejných zdrojov podporil Fond na podporu umenia

Editor: Peter Salner

Ťažké časy
Roky 1938-1945 v aktuálnom spoločenskom diskurze

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

ETNOLOGICKÉ ŠTÚDIE 48
Publikácia vznikla v rámci v projektu grant VEGA 2/0022/17 Vojnový slovenský štát a holokaust v aktuálnom spoločenskom diskurze (Etnologický pohľad).
Vedeckí recenzenti:
Doc. PhDr. Jolana Darulová, CSc, Filozofická fakulta, Univerzita Mateja Bela v Banskej Bystrici
Hana Kubátová, M.A., Ph.D., Institut politologických studií, Katedra politologie, Fakulta sociálnich věd, Karlova Univerzita Praha, ČR
Mgr. Ivica Štelmachovič Bumová, PhD., Katedra porovnávacej religionistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Autori:
© Daniel Luther, CSc., Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, Bratislava, 2020
© Mgr. Soňa G. Lutherová, PhD., Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, Bratislava, 2020
© Mgr. Zuzana Panczová, PhD., Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, Bratislava, 2020
Editor: PhDr. Peter Salner, DrSc., Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, Bratislava, 2020
© Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, Klemensova 19, Bratislava, 2020
© Marenčin PT, spol. s r. o., Bratislava, 2020
Jelenia 6, 811 05 Bratislava
marencin@marencin.sk www.marencin.sk
Translation © Jakub Tlolka
Photo © Denisa Buranová, Soňa G. Lutherová, Slovenský národný archív – fotoarchív STK, archív Petra Salnera
Cover photo © Peter Salner a Slovenský národný archív – fotoarchív STK
Cover © Marenčin Media, 2020
Design and layout © Marta Blehová, 2020
879. publikácia
1. vydanie

ISBN 978-80-569-0673-6

DOI: https://doi.org/10.31577/2020.9788056906736

Úvod

Vysoká ulica v nových časoch. Slovenský národný archív – fotoarchív STK

Kniha Ťažké časy (Roky 1938 – 1945 v aktuálnom spoločenskom diskurze) predstavuje spolu s monografiou Holokaust okolo nás jeden z dvoch záverečných výstupov projektu VEGA 2/0022/17 Vojnový slovenský štát a holokaust v aktuálnom spoločenskom diskurze (Etnologický pohľad). V súlade so zadaním projektu sa autorský trojlístok venuje rôznym aspektom súčasného vnímania skúmaného obdobia v aktuálnom spoločenskom diskurze. Nie je to jednoduchá úloha, pretože vo vzťahu k tomuto zložitému obdobiu nedávnej minulosti Slovenska sa prejavuje široké spektrum názorových prístupov, ktoré ešte dnes, tri štvrte storočia po (oficiálnom) zániku vojnového štátu, naďalej rozdeľujú a traumatizujú spoločnosť.

Zložitú realitu a šírku aktuálneho diskurzu odrážajú aj jednotlivé kapitoly monografie, ktorú držíte v rukách. Ich autori si všímajú témy, ktorých zoradenie ponúka rôzne alternatívy, napokon sme však uprednostnili časový aspekt. Z tohto hľadiska najstarší, a teda prvý je falzifikát Protokoly sionských mudrcov, ktorým sa zaoberá Zuzana Panczová. Vznikol v cárskom Rusku na začiatku 20. storočia a postupne prenikol do rôznych európskych štátov. Autorka osobitnú pozornosť venuje jeho šíreniu v slovenskom prostredí, kde najmä v tridsiatych rokoch 20. storočia prispel k formovaniu antisemitskej propagandy a protižidovského zákonodarstva vojnového slovenského štátu a podieľal sa tak na tragických osudoch desaťtisícov jeho židovských obyvateľov. Ako autorka na základe svojich výskumov konštatuje, napriek opakovanému zisteniu, že ide o vedomý podvod, Protokoly sionských mudrcov ani po desaťročiach „nezapadli prachom“. Naďalej im patrí významné miesto v spektre konšpiračných teórií, ktoré aj v súčasnosti oslovujú nemalú časť obyvateľov Slovenska. Slovenčina umožňuje použiť formu žid aj Žid. Stretávame sa s týmto pojmom práve v kapitole o protokoloch. Autorka ho chápe v etnickom kontexte, preto s výnimkou prípadných citácií v monografii uprednostňujeme veľké začiatočné písmeno (Žid).

Daniel Luther sa zaoberá súčasnými reflexiami vyhnania príslušníkov českej menšiny. Došlo k nemu na prelome rokov 1938 – 1939, teda už v prvých mesiacoch existencie vojnového štátu. Na základe vlastných dlhodobých výskumov sa zameral na situáciu v prostredí Bratislavy, kde žila početná a aktívna česká menšina. Pre pochopenie zvolenej problematiky je nevyhnutná sonda do pôsobenia tejto (vtedy štátotvornej) minority v medzivojnovom období, autor si však všíma tiež, ako tieto udalosti s odstupom času vnímajú ľudia, ktorí ich zažili na vlastnej koži, ale aj generácie ich potomkov a českých prisťahovalcov z povojnového obdobia.

Soňa Gyárfáš Lutherová reflektovala dôsledky arizačných zákonov, ktoré vstúpili do platnosti v roku 1940 a viedli k úplnému ožobráčeniu príslušníkov židovskej komunity. Pri prezentovaní týchto procesov sa opierala o poznatky, získané v priebehu režírovania antropologického dokumentárneho filmu Zatopené, ktorého vznik sama iniciovala. S využitím metódy autoetnografie približuje osudy posledných vlastníkov kaštieľa v Parížovciach, ktorý dnes tvorí súčasť Múzea liptovskej dediny v Pribyline. Východiskom veľmi zaujímavej a citlivo sformulovanej analýzy sú názory a pocity členov rodiny, ktorí majú k tomuto objektu osobný vzťah. Protagonistami filmu (a následne aj kapitoly) sú dcéry, vnuk a pravnuk posledných majiteľov kaštieľa. Film Zatopené im ponúkol priestor pre oživenie spomienok príslušníčok generácie pamäti, ale aj pre pocity a emócie ich potomkov. Z ich výpovedí je zrejmé, že strata majetku znamenala pre poškodených a ich rodiny nielen ekonomický a existenčný problém, ale negatívne zasiahla aj ich psychiku. Autorka takto názorne ilustrovala, že holokaust a jeho neskoršie dôsledky sa prejavujú aj v súčasnosti.

Tri rôzne pohľady na historické korene a súčasné reflexie vojnového slovenského štátu a holokaustu predstavujú dôležitý príspevok k hlbšiemu poznaniu nedávnej minulosti Slovenska a jej presahov do súčasnosti. Získané poznatky zároveň potvrdzujú, že napriek časovému odstupu, blížiacemu sa odchodu posledných svedkov doby a dostupným historickým faktom, sa aj dnes, tri štvrte storočia po zániku tohto režimu, hlási k jeho odkazu a ideológii nemalá časť občanov Slovenska. Z tohto dôvodu je potrebné, aby rôzne spoločenskovedné disciplíny (každá zo svojho hľadiska a s použitím vlastných metód vedeckého bádania) venovali rokom 1938 – 1945 a súčasným reflexiám tohto obdobia, naďalej zvýšenú pozornosť.

Peter Salner

Protokoly sionských mudrcov a holokaust

Zuzana Panczová

Ilustrácia v knihe Sergeja Nilusa Velikoje v malom i Antichrist (vydanie z roku 1911), ktorá obsahovala text Protokolov sionských mudrcov. Wikimedia Commons

Azda žiaden text natoľko neovplyvnil antisemitský sprisahanecký diskurz ako Protokoly sionských mudrcov. Už krátko po ich zverejnení boli prijaté rôznymi ideologickými systémami, prostredníctvom ktorých prenikli do povedomia širokých vrstiev obyvateľstva. Napriek dôkazom o ich neautentickosti (čomu sa budem venovať neskôr v ďalšom texte), napriek historickej skúsenosti s tragickými následkami ich zneužívania pri legitimizovaní holokaustu v období druhej svetovej vojny, ostávajú dodnes populárnym nástrojom živenia protižidovských nálad a platným argumentom v prospech predstáv o globálnom židovskom sprisahaní. Na ideologickej báze prepájajú svet konca 19. storočia so súčasnosťou, stále sú schopné získavať skalných stúpencov alebo zapálených odporcov, a postupom času sa stali súčasťou antisemitských a aj širších antisystémových argumentačných klišé. V tomto príspevku sa chcem zamerať na otázky, ako boli a sú prijímané Protokoly sionských mudrcov v slovenskom (prípadne aj v spoločnom česko-slovenskom) jazykovom priestore, a to predovšetkým v súvislosti so stratégiami ich legitimizácie (ospravedlnenia alebo zdôvodnenia) vo verejných debatách.

Protokoly predstavujú jedno z klasických vyústení konšpiračného teoretizovania. Napĺňa túžby súčasných dedičov protižidovskej nenávistnej tradície, ktorí mu na oplátku prejavujú lojalitu tým, že sú ľahostajní voči dôkazom o ich falošnom pôvode. Zoči-voči tragédiám, o ktoré sa Protokoly pričinili, je preto zaujímavou otázkou, aký typ argumentácie v prospech ich pravdivosti si ich stúpenci osvojujú. V nasledujúcej kapitole sa ponoríme do tieňov minulosti, v ktorých zároveň môžeme jasne rozoznávať kontúry mnohých dnešných floskúl, postojov a argumentačných línií, šíriacich sa spletitými zákutiami internetu. Tieto opäť pritakávajú túžbe nájsť svojho osvedčeného obetného baránka, na ktorého sa dá previesť zodpovednosť za reálne či iluzórne nedostatky, hriechy a zlyhania.

Proces legitimizácie určitých postojov a názorov sa odohráva v príslušnom diskurzívnom systéme vzťahujúcom sa na jestvujúce inštitucionálne tradície.[1] V prípade legitimizácie presvedčení, ktoré stoja v rozpore so zákonmi, s morálnymi hodnotami alebo s oficiálnymi stanoviskami rešpektovaných spoločenských inštitúcií, je východiskom spochybnenie, resp. delegitimizácia týchto inštitúcií a praktík, čoho nástrojom môžu byť práve naratívy opierajúce sa o konšpiračné teórie. V súvislosti s Protokolmi sa centrálnou stratégiou pri ich propagácii stáva delegitimizácia oficiálnych historických vedeckých tvrdení, že ide o podvrh, ktorý bol zneužitý pri propagácii antisemitizmu a pri ospravedlnení holokaustu.

História propagandistického využívania Protokolov je výrečným príkladom tragického vyústenia konšpiračného ...

Koniec ukážky