Katarína Randová

Beh na dlhú trať 

(ukážka)

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Katarína Randová, 2015
© Marenčin PT, spol. s r. o., 2015
Jelenia 6, 811 05 Bratislava
marencin@marencin.sk www.marencin.sk
Cover & Layout © Marenčin Media, 2015
Jazyková úprava Katarína Hodoňová
489. publikácia, 1. vydanie
ISBN 978-80-8114-515-5 (brož.)
ISBN 978-80-8114-516-2 (ePub)

Upozornenie & venovanie

Akákoľvek podobnosť s realitou je zámerná, kto sa v príbehu spoznal, sa spoznať mal, kto nie, nikdy jeho súčasťou nebol.

Pre mojich starých aj nových priateľov.

Ďakujem Vám

Prológ

S každým ranným vstávaním bolo moje odhodlanie silné. Oslabovalo sa počas dňa a večer sa takmer stratilo. Moje odhodlanie vstať, zmieriť sa a nájsť po tisíci raz chuť začať znova a lepšie. Moje odhodlanie zabudnúť na muža, ktorý vlastne ani nebol mojim mužom.

Zabudnúť na človeka, ktorý žil rodinný život so mnou a dvomi deťmi a na druhých doskách, ktoré znamenajú život, hľadal energiu... s ňou.

Každý deň som vstávala s nádejou, že raz ten čierny mrak nad mojou hlavou zmizne. Že vykukne slnko, usmeje sa a povie: „Už je dobre.“

A ja sa konečne nadýchnem z plných pľúc.

Kapitola 1

Slzavé údolie

Poznáte ten stav tesne po rozchode s mužom, ktorý sa tváril ako láska Vášho života a pre Vás ňou naozaj bol? Keď človek týždne zo svojho bytu robí slzavé údolie, s každou vecou si hneď vybaví jeho, plačúc nad rozliatym mliekom, a pritom v kútiku duše verí, že každým dňom to bude znesiteľnejšie? A ono je, len vám sa zdá, že to už-už nevydržíte a v záchvate paniky napíšete smsku o tom, ako dotyčný chýba, či, nebodaj, zavoláte a spravíte zo seba úplného idiota? Akurát, že ja som namiesto smsky či telefonátu plakala cez Viber najlepšej priateľke na „elektronickom pleci“ a fňukala, prečo sa to stalo, že je hajzel, ale ja ho milujem a blabla. Trvalo to niekoľko týždňov a ona naozaj trpezlivo držala rameno. Vďaka nej som sa z toho dostala so zvyškami zdravého sebavedomia a ženskosti. Tak, ako mi pomohla dostať sa z rozvodu s mojim „EX“ a nájsť spôsob ako žiť, tak mi presne tak isto pomohla prestať slziť kvôli Murovi. Začala som žiť, ale jeho som sa tak úplne nezbavila. Ešte nejakú rolu si v mojom živote nakrátko zahral.

Raz mi od nej blikla správa badoo.com. Klikla som na odkaz, otvorila sa zoznamka. Haha, to určite! Tam chodia len poslední zúfalci, nevyrovnaní s vlastným životom a láskami – neláskami. Keďže som sa už pomaličky dostala cez more sĺz a usmoklených vreckoviek nazad do života, nešla som tam. Prešlo zasa niekoľko dní. Povedala som si, že teda fajn, bude sranda, veď jej pôvodný zámer bolo len četovanie s ľuďmi. Nech sa necítim sama. Klikla som na odkaz, otvorila sa stránka s lákajúcimi textami o pravom partnerovi. Zasmiala som sa a zaregistrovala. Kým som sa vôbec spamätala, čo tam robím, kde mám kliknúť a čo spraviť, už odo mňa chcelo fotky a informácie o pohlaví a váhe a farbe očí a... Takže... som vysoká, štíhla „bloncka“ s brutálne modrými očami, plnými prsiami a bez záväzkov, bez detí... Dobre, dobre, a teraz vážne. Som vysoká (aspoň toto sedí), plnoštíhla hnedoočka, s dvomi krásnymi záväzkami. Elisou a Evou.

Vyplnením formulára, ktorý nemal konca ani kraja, som dostala vstupenku do sveta internetových priateľstiev, mileneckých vzťahov a vzrušenia z neznámeho. Doslova neznámeho. Kto mal vedieť, že sexi postavička na fotke je z Google Pictures a realita je uslintaný úchyl s rukou v rozkroku?

Ale poďme od začiatku. Začali mi blikať správy, „like“ na moje fotky a tisíc ikoniek, ktorých význam dodnes nepoznám. Dva týždne som zúfalo hľadala „partnera na celý život“, písala si s kadejakými uletencami, ktorí mali plné klávesnice rečí a v princípe chceli len jedno. „Úprimnú lásku“. :-)

Ďalšia kategória boli zakomplexovaní zúfalci, ktorých sebavedomie bolo na morskom dne. Keď som neodpísala do minúty, už som bola namyslená. Niežeby Badoo nebola jediná činnosť v mojom živote vtedy, ale... nebola.

Potom napísal ON. Budem ho volať „Pán vždy o krok vpredu“.

„Tak slečna Alessandra je už zarezervovaná?“

„Nie, to je len preverený kontakt.“

„To je čo?“

„Že som reálna, mám mobilné číslo a nie som úchylák. Teda asi nie.“

„Takže nie si zarezervovaná. To je dobre.“

„:-)“

Takto nejako začala naša debata. Dostal ma doslova od prvého momentu. Profil. Fotky. Hmmm... Nie je môj typ. Blond, modré oči, chudý. Ale to predsa nevadí, nezáleží na tom, ako vyzerá celkovo. Je milý a... Začala som lietať, nie meter, ale kilometer nad zemou!!! Už som nás videla spolu šťastných, ako pár bĺch na ostrove plyšového koberca. Potom ma pozval na víno niekedy. A ja, poučená z Univerzity pre ľudské vzťahy Badoo, som ho rovno oboznámila, že nie som sama, ale mám svoje kópie. Elisu a Evu. Moje dcéry. Moje princezné. A čakala na odpoveď, že „ahaaaaa, tak teda dobrú noc.“ Neprišla taká. Na moje obrovské potešenie povedal:

„Veľmi rád sa s nimi zoznámim“. A v tom momente mi preskočilo úplne a mal ma. Totálne. Celú. Zbláznenú.

Rozlúčili sme sa, šli sme spať a niekoľko dní sa neozval. To je tá najlepšia taktika, ako namotať a získať ženu. Lebo, ak som nekontrolovala Badoo každých desať minút, tak ani raz.

Blik.

„Čo máš nové?“

Jáááááááj, píše!!! Eufória v každom kúsku tela. Každý chlp sa mi postavil (aj tie vydepilované). Odpísala som:

„Ahoj. Všetko po starom.“

Vymenili sme si zasa niekoľko strohých viet a išli offline. Takto sa to opakovalo niekoľko týždňov, až kým ma nepozval von na pohár vína. Stretli sme sa pri pumpe a kým som sa vydýchala z prechádzky, už sme sedeli v reštaurácii a pozerali na vínnu kartu. Obaja sme boli v rozpakoch, ale víno sme zvládli vybrať. Teda skôr on, lebo mne sa tak páčil, že by som pila aj neperlivú-nechladenú celý večer. Veľa sme sa rozprávali o mojich deťoch, o práci, o koníčkoch, o jeho rodine na Východe a neviem, čo všetko ešte. Slová si veľmi nepamätám, ale pocit som nezabudla. Bola som namäkko. Ako pätnástka.

Takto sme sa stretávali dlho a rôzne. Raz na víne, raz na prechádzke, alebo u neho v byte. Poviete si, aká udalosť, pozval ma k sebe! Samozrejme, nechýbal dlhý kúpeľ, chĺpok by ste nenašli ani mikroskopom a voňala som ako parfuméria. Vychystaná na nočný boj, som sa vydala peši k nemu. Býval asi dvadsaťpäť minút odo mňa. Keď som vošla k nemu domov, on práve vyliezol zo sprchy. Na stole boli studené obložené taniere, čerstvé pečivo a všetko to rozvoniavalo, na čele s ním. Tešila som sa na romantický večer.

„Čo si pozrieme?“, spýtal sa a mne to bolo fakt srdečne jedno.

„Tak si dáme Terapia láskou.“

„Jasné, v pohode.“

Pustil film, zvalil sa na gauč ku mne, ale držal si odstup a ja si vravím, že to chce asi oťukať sa a tak. No keď končil už druhý film a on sa ma ani nedotkol, bolo mi to divné. A to som netušila, že to je len začiatok môjho čudovania sa.

„Ideme spať?“, opýtal sa a akože inú odpoveď nečakal. Jeho chlad ma zarážal.

„Áno, ale nemám tu pyžamo, nevedela som, že ostanem.“

„Nooo, to budeš musieť spať pri mne nahá“, uškrnul sa a vo mne svitla nádej, že by sa nejaké milovanie mohlo pritrafiť. No uznajte, po vínku a dobrom romantickom filme, nenapadlo by vám to?

„Nahá? To by som neriskovala.“

„Tak dobre, donesiem ti tričko a kraťasy“, otočil sa a zalovil v skrini.

„Ďakujem a oceňujem, že nebudem musieť mrznúť“, usmiala som sa.

„By som ťa zohrial.“

Úsmev. Prezliekla som si pyžamo a ľahli sme si do postele. Hladkala som ho, keď sa zrazu otočil a povedal dobrú noc. A ja som ostala v miernom šoku. Že nič? Že fakt spať? Veď sa to tak ideálne vyvíjalo, po niekoľkých týždňoch spoločná noc a ona spoločná len na oko. Ráno sme sa zobudili, naraňajkovali a šli každý po svojom. On do práce a ja predýchať nepochopenú noc. Ale takých momentov bolo viac. Až raz mi v noci o 22:30 zapípal mobil a sms od neho:

„Si doma?“

„Áno. Dorábam daňové priznanie.“

„Mám chuť na milovanie s tebou.“ Skoro mi zabehlo. Ale...

„To ma teší a sme na tom rovnako, ale technicky to pár dní nebude možné. Ale ak chceš, príď aj tak.“

Prišiel, v tej posteli sme sa šaleli ako o dušu, aj keď nič nebolo. Potom šiel domov.

Fungovali sme spolu na kamarátskej báze, chodili s jeho kolegami von, do kina. Jeden večer sme sa spolu dívali na film u mňa, keď zrazu sme sa začali vyzliekať a presunuli sa do spálne. Nebolo to však také, ako by človek chcel. Rýchle, bez emócií, bozkávania. Len milovanie. Prespal u mňa do rána a šup do práce. Takto sa to opakovalo veľakrát. Navyše, jeho ani nezaujímalo, či mi je dobre. Keď sa to zopakovalo niekoľkokrát, spýtala som sa ho na to.

„Si naozaj taký sebec, že sa po sexe odvalíš na druhú stranu postele a vôbec ťa nezaujíma, či som spokojná?“

„Nie som sebec. Len ja už sa potom neviem sústrediť na teba, keď som hotový.“

„Tak sa máš sústrediť predtým“, odsekla som nahnevaná, lebo som sa cítila ako nafukovacia Anča.

A čo ma dojalo úplne najviac, s rodičmi ma zoznámil len ako kamarátku, pred známymi ani dotyk, ani pusa. Človek sa po x pokusoch začne cítiť potupený. Akoby som nestála za to, že by hrdo povedal: Toto je moja priateľka.

„Prečo nemôžme zoficiálniť náš vzťah aj pred ostatnými? Prečo sa stále tváriš, že sme len kamaráti, a pritom sa spolu milujeme, trávime väčšinu času a v podstate fungujeme ako partneri?!“

„Nechcem nič urýchliť. Už som to raz spravil a nevyšlo to. Preto ani nehovorím ľúbim ťa.

Ticho.

Spočiatku sa mi to zdalo ako racionálne, ale neskôr som pochopila, že pravý dôvod bola Lola. Jeho expriateľka.

Trpela som jeho správanie ľadového princa viac ako šesť mesiacov. Po mnohých pokusoch o rozchod, rozhovoroch a neviem, čo všetko. Dokonca ani jeho kolegyňa, s ktorou sme sa občas rozprávali, nedokázala pochopiť, prečo je taký. Až som došla do bodu, kedy som stála na križovatke tratí, kde ho buď navždy stratím, alebo získam. Na tej piesni od Haberu čosi je.