Mariana Daxner

Láska, sex a iné gýče

Táto kniha je chránená autorskými právami. Kopírovanie tejto knihy alebo jej častí v akejkoľvek forme bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané.

© Mariana Daxner, 2014
© Marenčin PT, spol. s r. o., 2014
Jelenia 6, 811 05 Bratislava
marencin@marencin.sk www.marencin.sk
Cover & Layout © Marenčin Media, 2014
Jazyková úprava Sylvia Sachs
420. publikácia, 1. vydanie
ISBN 978-80-8114-404-2 (brož.)
ISBN 978-80-8114-405-9 (ePub)

1. Alkohol do pitného režimu nepatrí?

Pozrela som sa do kalendára a odfajkla si ďalší mesiac.

Ďalší mesiac bez chlapa!

Už deviaty, vzdychla som si.

Za ten čas som mohla vynosiť bábätko alebo schudnúť desať kíl.

Ale ja som sa iba bezcieľne potulovala medzi gaučom a chladničkou.

A, naopak, priberala!

Veď, čo iné sa dá robiť v zime, keď je vonku mínus desať?

A čo iné sa dá robiť teraz, keď za oknami zúri bláznivý apríl?

Keď sa chvíľu vyškiera slnko a vzápätí sa z hustých tmavých mrakov spustí lejak a vetrisko vyvracia dáždniky.

Kam ísť v takom počasí?

Iba ak do chladničky.

Vraj biely sex, haha!

No a čo!

Nie je to jedno, akú má sex farbu?

Či bielu, červenú, alebo šedú?

Či má iba jeden odtieň, alebo ich má päťdesiat?

Biely sex je fajn!

Ale...

Ale už mi nestačí!

Moje telo piští aj po iných farbách!

A tak treba zmeniť trasu gauč chladnička a späť na inú...

Na takú, kde stretnem svojho princa na bielom mercedese.

A hádajte, kde sa takí vyskytujú?

Áno. Je to jasné ako facka.

Predsa v nákupnom centre!

A tak tu sedím, popíjam víno, fajčím a čakám...

A čakám...

Fakt ako taká Popoluška na svojho princa.

Že mi nastokne na nôžku črievičku od Blahnika a na prst prsteň s diamantom veľkým ako malá čerešnička od ALO diamonds.

Žartujem.

Čo iné mi zostáva?

Keď vyzerám ako... ako vyzerám!

Asi aj preto tu už hodinu sedím a nudím sa.

Lebo princovia chodia okolo mňa, akoby som bola vzduch...

A viete čo? Ani sa im nedivím.

S niečím sa vám priznám.

Viete, ako vyzerám?

Ako sloník!

Síce roztomilý, ale predsa len sloník.

Dopila som víno a objednala si ďalšie – pitný režim treba dodržiavať.

K vínu som si zapálila cigaretu, už asi piatu.

Fakt som sa hrozne nudila...

No kooonečne!

K vedľajšiemu stolíku si sadli dvaja chalani.

Lačne som sa na nich zadívala.

Jeden krajší ako druhý!

Túžobne som si povzdychla.

Nevšimli si to.

Nič si nevšímali, boli pohrúžení do rozhovoru.

Čiernovlasý položil svoju ruku na ruku toho druhého. Stisol mu ju a...

Slaaadko, presladko sa usmial.

Aha, tak nič!

Svoj pohľad som presunula inam.

Na húfy ľudí, čo chodili z jedného obchodu do druhého, alebo sa len tak bezcieľne premávali.

Alebo boli na love – ako aj ja.

A vtom som zbadala Lauru.

Kamarátku ešte z čias, keď sme drali džínsy v školských laviciach. No, kamarátku... Skôr bývalú spolužiačku, na ktorú natrafím, aj keď nechcem.

Lebo stretnúť niekoho v tomto Centre pre voľný čas a bezhlavé míňanie peňazí nie je žiadna náhoda ani šťastie.

Je to skôr pravidlo.

Aj Laura ma zbadala.

Blížila sa ku mne s povýšeneckým úsmevom a tromi taškami z butiku, do ktorého ja zásadne nechodím, lebo tam majú iba detské veľkosti.

„Sofia, čo tu vysedávaš taká sama?“ vyštekla na mňa s akože milým úsmevom a prisunula si stoličku.

„A ty? Ako vždy?“ vrátila som jej podobne milý úsmev. „Zase si doplňuješ garderóbu?“

„Tak troška,“ priznala a položila si veľké papierové tašky na voľnú stoličku. „Idem z fitka.“

„Z fitka?“

Prikývla.

A potom si ma premerala.

„A ty, mojka? Čo tiež nezájdeš radšej do fitka?“

„Čooo?!“ zhrozila som sa.

„Zlatko, sorry, ale zišlo by sa ti zhodiť takých... no, aj zo dvadsať kíl!“ povedala starostlivo.

„To mám akože behať len tak bezcieľne na nejakom gumenom páse, potiť sa a ešte za to aj platiť?!“ nechápala som, akú to má logiku.

Laura si povzdychla a mávla nado mnou rukou.

A potom mávla rukou ešte raz, aby privolala čašníka a objednala si minerálku.

„Nechladenú a neperlivú!“ zakričala za ním. „Tá je zdravšia,“ dodala smerom ku mne.

No len sa z toho zdravia neposer, pomyslela som si a odpila si z vína.

„Ty piješ víno?!“ zhrozila sa pre zmenu ona.

„No a?“

„No bé! Potom sa nediv, že vyzeráš tak, ako vyzeráš, zlatko!“

„Ako vyzerám?“ hodila som rýchly pohľad do výkladu.

Laurin pohľad hovoril za všetko.

„Ako slon!“ vyblafla.

Zazrela som na ňu nepriateľsky – práve sa dotkla môjho chatrného, osemdesiatkilového ega.

No počkaj, máš po chlebe, ty sviňa! Keď začnem kritizovať ja teba, tak sa z toho nespamätáš! zastrájala som sa v duchu.

„Sú aj tlstejšie, ja som iba plnoštíhla!“ poznamenala som spokojne a v tej chvíli som sa zaprisahala, že sa už do žiadneho zrkadla ani výkladu pozerať nebudem a basta!

Jednoduché riešenia sú tie najlepšie!

„Keď myslíš, lásko!“ vzdychla si Laura znudene.

„Lásko?!“ zdúpnela som.

„Ále, kašli na to! Ja tak volám každého,“ povedala a usrkla si z tej zdravej minerálky.

Potom si podoprela bradu a tvárila sa, že urputne premýšľa...

Prišlo mi to smiešne, lebo viem, že jej po rozume behajú iba samé penisy – už v škole ju prezývali malá nymfomanka.

Nedalo mi to.

„Laura?“

„No?“

„O čom teraz akože premýšľaš?“

„Ako že o čom?“

„Ako vždy? O nejakom multimilionárovi, či?“ usmievala som sa.

Zazrela na mňa škaredo.

Hnusne.

„Tu máš dve eurá za tú vodu, už musím ísť,“ povedala.

Bez úsmevu.

„Kam?“

„Mám rande!“ dodala významne.

S podtitulom: Ty, chudera, môžeš o rande len snívať.

„Aj ja už pôjdem, tiež mám rande,“ prehodila som ledabolo.

Fľochla na mňa pochybovačný pohľad.

Vstala zo stoličky a krútiac zadkom odkráčala do najbližšieho butiku.

A že na rande, pche!

Neviem, kto klamal viac, ja, či ona!

2. Blondínky sú sexi, obzvlášť tie v nákupných centrách

Na druhý deň som tam sedela zas.

Veď čo iné má robiť slobodná baba bez frajera?

Keď má more času a žiadne hobby?

Len chodiť po nákupných centrách a loviť!

Zatiaľ sa však žiadny fešák na mňa neulakomil.

No, stačil by aj normálny chalan, nemusí vyzerať práve ako George Clooney, pripustila som.

A vtedy mi napadlo: Čo tak ísť do kina na nejaký romantický film?

Keď neprežívam lásku v živote, nech ju prežívam aspoň vo filme, no nie?

Prípadne v knihe.

Ale priznávam, čítať sa mi veľmi nechce, lebo knihy píšu samé frustrované ženy.

O svojom nešťastí a sklamaní...

To fakt nepotrebujem.

Mám čo robiť so sebou, nieto prežívať ešte aj ich problémy...

Zrazu som zbadala Žanetu.

Ďalšiu kvázi kamarátku a bývalú spolužiačku.

Hrdo si vykračovala na vysokánskych platformách. Nechápem, ako to tie baby dokážu?!

Chodiť na takých chodúľoch. Ja by som sa z nich skydla po prvom kroku.

V škole nám hovorili svätá trojica. (To svätá bolo myslené ironicky).

Ja, Laura a Žaneta.

V rodnom liste som zapísaná ako Žofia, ale uznajte, s takým menom žiadnu dieru do sveta neurobíte.

To som pochopila veľmi rýchlo a premenovala sa na Sofiu. Jednoducho som sa všade začala predstavovať ako Sofia.

No neznie to sexi?

A všetko, čo je sexi, teraz letí.

Dokonca aj taká šedá!

Predtým každému evokovala iba ak myš, a teraz je spájaná so sexom...

Ale vráťme sa k Žanete, ktorá práve vychádzala z parfumérie. Zamávala som na ňu a ukázala na prázdnu stoličku.

Niežeby som tak úpenlivo túžila po jej spoločnosti, ale sedieť vedľa Žanety malo svoje výhody.

Ju si všimol každý.

Mňa nikto!

Takže som sa popri nej vždy tak nejako zviezla.

„Čauko, cicuška!“ Žaneta roztiahla ústa do širokánskeho nacvičeného úsmevu.

Urobila cmuk do vzduchu z jednej strany, cmuk do vzduchu z druhej strany a posadila sa.

„Čauko, nádhera!“ privítala som ju srdečne aj ja. Zrejme vycítila môj ironický podtón a premerala si samu seba neistým pohľadom – od topánok Fiorangelo až po strieborné véčko na kabelke.

„Niečo sa ti na mne nepáči, zlatko?“

„Máš čerstvé pery, že?“

„Pekné, nie?“

„Trocha veľké.“

„Také som chcela.“

„Tak potom v pohode, hlavne, že sa páčia tebe,“ zanôtila som a zapálila si cigaretu.

Žaneta sa na mňa skúmavo zadívala.

Vedela som, čo príde.

„Nepribrala si, Sofi?“

„Nie! Schudla!“

„Faaakt?“ zaklipkala dlhými umelými riasami. „No, neviem, držíš nejakú diétu?!“

„Načo?! Ja nechcem vyzerať ako Barbie!“ odsekla som a premerala si ju s významom: Ja nechcem vyzerať ako ty.

Neznášam, keď mi niekto hovorí, že som pribrala!

Že by som mala držať diétu.

Akoby som to sama nevedela!

Nestačí, že mi to včera pripomenula Laura?!

Ešte aj Žaneta musí rýpať do moje aury?!

Akoby ona bola dokonalá!

Namýšľa si, že je celebrita, lebo pracuje v telke a opičí sa po všetkých moderátorkách.

Dlhé blond vlasy – lepšie povedané predĺžené, permanentný mejkap, umelé kozy, odsatý tuk, značkové handry...

A občas čivava v kabelke.

Požičiava si ju od susedy ako módny doplnok, krava!

Konečne prišiel čašník. Má obsadené dva stoly a nestíha, lenivec!

Žaneta si objednala mätový čaj.

Bez cukru, samozrejme.

LEBO LÍNIA!

„Si chorá, zlatko?“ opýtala som sa jej.

Udivene na mňa pozrela.

„Keď piješ čaj,“ dodala som.

„Čaj je zdravý. A z vína sa priberá,“ povedala s pohľadom upretým na môj pohár.

Kristepane! Ďalšia odborníčka, ktorá si myslí, že z alkoholu sa priberá.

Blbosť!

Priberá sa z toho, čo zjete potom...

Z alkoholu len dobre trávi a chutí jesť.

Ja to predsa musím vedieť najlepšie, nie?

A potom sa Žaneta medzi rečou pochválila, že začala chodiť na tréningy golfu, kde sa zoznámila s istým režisérom.

„Je síce ženatý,“ priznala, „už tretíkrát, ale...“

Na moment sa odmlčala.

„Ale?“ bola som zvedavá, čo z nej vylezie.

„... ale o to väčšia je pravdepodobnosť, že sa rozvedie znova,“ zavalila s neochvejnou istotu.

„Len aby si nebola sklamaná,“ podotkla som sťa expertka na vzťahy.

„Ako ty?“

Zvesila som smutne hlavu.

Spomenula som si na toho posledného, čo si u mňa zabudol kefku na zuby a ja som myslela, že úmyselne. Pol roka som ho každý deň vyčkávala, že sa vráti.

Až som pochopila, že sa už nevráti.

NIKDY!

Žaneta chvíľu premýšľala.

Ale fakt len chvíľu.

Ona totiž nie je taká hĺbavá ako ja.

Ona je strašne, ale naozaj straaašne povrchná.

Ani nie po minútke premýšľania sa naklonila ku mne a so súcitom v očiach povedala: „Zlatko, neboj! Nabudúce ťa vezmem na golf a s niekým ťa zoznámim!“

3. City sú luxus – preto mám psa

V pondelok nadránom ma zobudili čvirikajúce vrabce.

Zase!

Divím sa, že ich ešte nejaký sused nevystrieľal.

Fakt sa nedá spať, keď škriekajú ako sprosté.

Laura raz povedala, že ako milo štebocú.

Skoro som ju zaškrtila.

Mala by ich počuť nadránom!

Podarilo sa mi ešte na chvíľu zaspať.

Snívalo sa mi, že držím v ruke desaťcentimetrový štós bankoviek.

„Toto všetko je moje?“ opýtala som sa muža, ktorý vyzeral ako môj šéf.

„To všetko je vaše,“ prikývol blahosklonne, akože zadarmo.

„Hurááá!“ vyskočila som a bankovky sa rozsypali. Lietali vzduchom a ja som ich naháňala. Vtom sa zdvihol vietor a všetky tie peniaze odvial neznámo kam...

Zobudila som sa na to, že vietor otvoril okno a mne fúkalo na odokrytý chrbát.

Zatvorila som ho a išla sa osprchovať.

Do kúpeľne.

Z toho náhleho bohatstva a ešte rýchlejšej straty peňazí som bola celkom spotená.

Niet divu, že sa mi o peniazoch už aj sníva.

Denne s nimi pracujem.

Už mi z nich asi šibe!

Vyliezla som z vane a tvár si zaborila do mäkkej bielej osušky.

Potom som ju rozprestrela na práčku a vzala do rúk kefku. Umývala som si zuby a dívala sa na seba v zrkadle...

Nie, nebudem vám opisovať, aký obraz som v tom zrkadle uvidela.

Fakt nie!

Žena tesne po tom, ako vstane z postele, naozaj nevyzerá tak, aby ju niekto snímal kamerou.

Tentoraz som neriešila to, ako vyzerám, ale položila som si niekoľko životne dôležitých otázok...

Dokedy budem takto živoriť?

Dokedy budem rátať cudzie peniaze?

Kedy začnem rátať tie svoje?

Prípadne manželove?

Do práce sa mi vôbec nechcelo.

Do maličkej banky na periférii mesta s mizerným platom, z ktorého mi po zaplatení hypotéky zostane iba na cigarety, víno a Evu. Mám na mysli ten mesačník pre ženy, kde vždy nájdem všetko, čo k životu potrebujem.

Teoreticky.

Adresu chlapa, ktorý ma bude do smrti milovať, tam nenájdem, samozrejme.

Zatiaľ mi musí postačiť pes.

Mimochodom, aj tak vám žiadny chlap nedokáže prejaviť toľko lásky a takú širokú škálu citov ako pes.

Ako môj Izidor.

Pouličná zmeska.

Našla som ho kňučať pri kontajneroch, v škatuli.

No nevezmi si ho, keď je zadarmo!

Vošla som do kuchyne, bol najvyšší čas na raňajky. Aj Izidorko na mňa upieral ten smutný psí pohľad a pýtal maškrtku.

Otvorila som chladničku a dala mu šunku, ktorú som si kúpila na raňajky. Zo zvyšnej som si urobila hemendex z troch vajec, k tomu toast zapečený s camembertom a veľká šálka čaju.

Keď mám dobrú náladu, pijem z hrnčeka s Mickey Mouseom.

Keď mám zlú, pijem z hrnčeka s nápisom – NEŽER, CICA!

A keď neviem, akú mám náladu, tak si čaj urobím do toho bodkovaného, čo poznáme z reklamy.

Dnes som mala zlú náladu.

Ani skromné raňajky mi ju nezlepšili.

Ani cigaretka po raňajkách.

S nechuťou som sa začala obliekať do práce.

Sukňa mi bola zas nejaká užšia.

Asi sa zbehla pri praní.

Najradšej by som zostala doma.

Žiaľ, musím pracovať, lebo ma nemá kto živiť.

Ale raz sa vydám, a potom ma už do žiadnej práce nik nedostane.

Áno, vydám sa za pracháča, s ktorým ma zoznámi Žaneta na golfe.

Už túto sobotu.

Bože, ako sa len tešííím!

4. Čakanie na lásku je dlhé...

Žaneta mala oblečené biele golfové nohavice a ružové tričko s nenápadnou značkou šelmy nad prsiami.

Ja som mala na sebe džínsy, ktoré sa mi podarilo kúpiť v butiku pre tehotné, a čierne tričko XXL, ktoré som kúpila u Vietnamcov.

Ona sa pokúšala hrať golf a ja som sa pokúšala niekoho zbaliť.

Sedela som na terase golfového klubu, popíjala vínko a fajčila jednu cigaretu za druhou.

A popritom som sa nenápadne obzerala.

Potenciálni frajeri chodili okolo mňa a nič!

Žiadny si neprisadol.

Pripadala som si tam dosť trápne.

Taká sama a taká obézna.

Nevedela som sa dočkať, až Žaneta skončí a sadne si ku mne. Jej prvoplánová krása iste niekoho priláka.

Moja krása tkvie, naopak, vo vnútri.

V srdci a v duši.

Tú nevidno z diaľky ako maják.

Moju krásu treba hľadať.

Dolovať ju ako uhlie v bani.

Ale dnešní muži sú takí povrchní!

Ach!

Vrátila som sa z toalety a pri mojom stole sedel nejaký chlap.

„Ehm, pre... prepáčte, tu som sedela ja,“ šepla som v rozpakoch.

Zdvihol ku mne oči a chvíľu hľadel do tých mojich. Do mojich nebesky modrých očí, o ktorých kedysi jeden chalan povedal, že sú krásne a nežné ako dve nezábudky.

Teraz síce nosím okuliare, ale to na hĺbke môjho pohľadu neuberá.

Práve naopak.

Pridáva!

Nielen hĺbku, ale aj inteligenciu.

Inteligenciu znásobenú piatimi dioptriami.

„Oh, vy prepáčte mne, myslel som si, že ste už odišli... Nech sa páči,“ ukázal na miesto, kde som predtým sedela, a s hrmotom odsunul kovovú stoličku.

„Ďakujem,“ usmiala som sa.

„Objednám vám niečo?“ opýtal sa starostlivo, keď som svoj veľký zadok zaparkovala na tvrdej stoličke.

„Ďakujem, dám si kolu,“ odvetila som.

„S ľadom?“ opýtal sa.

„Bez ľadu a bez cukru,“ odvetila som.

Vôbec neviem, prečo som si objednala kolu. Asi aby si nemyslel, že som alkoholička.

Chcela som sa hrať na chrumkavú.

Takúto príležitosť predsa nesmiem prepásť.

Konečne niekto sedí pri mojom stole, i keď omylom, a ja ho odradím tým, že si hneď objednám alkohol?!

V žiadnom prípade!

Budem usrkávať kolu, aj keď mi nechutí.

Aj keď mám chuť na víno.

Na túto výnimočnú príležitosť by sa hodilo šampanské. Mňam!

Nevadí.

Vydržím!

Pre lásku vydržím všetko.

On očami hľadal čašníka a ja som si ho zatiaľ obzerala.

Drsné črty, zavalitá postava, úzke oči a čierne vlasy. Až príliš čierne.

Keď som sa prizrela lepšie, všimla som si pri korienkoch odrastajúce šediny.

Ale to mi prekážalo najmenej.

Že si farbí vlasy.

Aj tak sa mi videl príťažlivý!

Aj keď mohol mať okolo päťdesiat.

Čašník doniesol nápoje.

Dve koly bez ľadu, ale so slamkou.

Môj budúci manžel zdvihol svoj pohár na znamenie prípitku.

„Marcel,“ povedal hlbokým hlasom.

„Sofia,“ odvetila som.

„Sofia? Ako Sofia Loren?“ usmial sa na mňa oslnivo.

Tak hollywoodsky.

Ako v americkom filme.

„Loren?“ zdvihla som svoje neupravené obočie.

Totiž, aby ste pochopili, prečo neupravené.

Zakázala som si pohľad do zrkadla.

Kvôli pozitívnemu názoru na život.

Chápete, však?

Marcel prikývol a zadíval sa mi do výstrihu.

„Ste tu sama?“

„Nie, nie! Čakám na kamarátku. Hrá golf!“ odvetila som hrdo.

„Ahááá!“

„Už by mala každú chvíľu skončiť,“ zadívala som sa na green, či ju neuvidím.

Marcel (ach, už len to meno znie tak sexi) sa nahol ku mne tak blízko, že som cítila jeho dych.

A povedal: „Viete, Sofia, sem chodievajú aj také dievčatá, čo sa im vraví zlatokopky!“

„Nieee, to moja kamarátka nie je ten prípad!“ krútila som hlavou ako kolotoč. „Určite nie!“

Ani neviem, prečo som Žanetu obhajovala.

Veď ona bola čistá zlatokopka.

Ani sa tým veľmi netajila.

Kričalo to z nej na sto honov.

Aj keď z času na čas dostávala záchvaty skromnosti, najmä, keď chcela niekoho zbaliť.

Potom si už takú námahu nedávala.

„Nemal som na mysli vašu kamarátku,“ znova sa zadíval do mojich blankytne modrých očí, až som ich musela sklopiť cudne ako panna.

„Nie? A koho?“ obzerala som sa.

Všimla som si dve ženy pri stole obďaleč.

Zrejme mal na mysli tie.

„Aha, no tie dve na to vyzerajú!“ odvetila som s pohŕdaním.

„To sú herečky,“ poznamenal.

„Herečky?“ zaostrila som, či som ich už videla v niektorom seriáli.

Nie, nie sú ani z Búrlivého vína, ani z Chlapi neplačú, ani z Paneláku.

Dokonca ani z Klanu.

„Herečky,“ zopakoval s úškrnom.

„Nepoznám!“ odvetila som s výrazom, že keď ich nepoznám ja, tak sú neznáme. Lebo všetky dobré herečky hrajú v seriáloch, ktoré mám odpozerané spredu aj zozadu, aj s reprízami.

Marcel si ma premeral a vyriekol: „Mal som na mysli vás!“

„Mňa?!“ vyskočila som zo stoličky ako neriadená strela.

„Sadnite si... Sofia!“

Poslúchla som ho.

Zhlboka som dýchala a snažila sa upokojiť. Trasúcimi sa rukami som si zapálila cigaretu a povedala: „Ja nie som žiadna zlatokopka! Veď sa na mňa pozrite,“ ukázala som rukou na svoju maličkosť, „takto vyzerá zlatokopka?!“

„Nie, nie, prepáčte, to bol iba taký malý žart,“ smial sa. „Ste výborná herečka... Viete o tom?“

„Ja robím v banke, som poctivá úradníčka! Žiadna herečka ani zlatokopka!“ odvetila som urazene.

„Dobre, dobre, veď som nepovedal nič zlé, poznám zlatokopky. Sú zábavné, sexi, poniektoré aj duchaplné, a pokiaľ je to len v rovine flirtu...“

„Pekný deň želám, vospolok!“ zrazu som začula za chrbtom nabrúsený hlas, ktorý som v tej chvíli potrebovala počuť najmenej.

Koniec ukážky