MICHAEL HYATT & MEGAN HYATT MILLER

DVOJITÁ VÝHRA

JAK USPĚT V PRÁCI I OSOBNÍM ŽIVOTĚ

„Výjimečná kniha plná inspirace i praktických rad. Zkušenosti, o které se s námi Michael s Megan dělí, získali během mnoha let práce jako jedni z nejvyhledávanějších profesionálních koučů v Americe. Dvojitou výhru vřele doporučuji!“

CHRIS McCHESNEY, autor bestsellerů,

výkonný ředitel společnosti FranklinCovey

„Dosáhnout úspěchu neznamená obětovat osobní život a naplněný osobní život není podmíněný obětováním úspěchu. V této silné knize se Michael s Megan podělili o způsoby, jakými se lze dopracovat ke kouzelnému stavu, kdy si i velmi pracovití lidé dokážou opět plně užívat čas strávený s rodinou a přáteli. Velmi doporučuji všem, kdo chtějí zvítězit ve všech oblastech života.“

LAURA VANDERKAM, autorka knih Off the Clock a Juliet’s School of Possibilities

„Tato kniha je plná myšlenek, které plodí další nápady, i nástrojů, které pomohou i těm nejupracovanějším profesionálům přetvořit napětí mezi prací a osobním životem v tu pravou dvojitou výhru.“

JOHN C. MAXWELL, zakladatel společnosti The Maxwell Leadership Enterprise

„Všichni se potýkáme s balancováním mezi osobním a profesním životem, které nás stojí spoustu času i energie. Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller dokazují, že nemusí jít o Pyrrhovo vítězství. Vyhrát totiž můžete na obou frontách, stačí se řídit jejich jasnými a praktickými radami.“

JOHN TOWNSEND, PhD, spoluautor knihy Boundaries, autor bestsellerů podle žebříčku New York Times

„Strhující a moudrý průvodce proměnou z člověka, na kterého všechno padá, v toho, kdo má svůj život pevně v rukou. Váš pracovní tým i rodina vám tisíckrát poděkují.“

EMILY BALCETIS, autorka knihy Clearer, Closer, Better, docentka psychologie působící na univerzitě NYU

„Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller vynalezli systém transformace vlastní výkonnosti i vztahů. Pokud hledáte ten ‚dílek skládačky‘, který, když zapadne, vrátí vám čas a získáte opět kontrolu nad vlastním životem, běžte si (poklusem!) pro tuhle knihu.“

JULIE SOLOMON, moderátorka podcastu The Influencer Podcast

„Výborná a velmi aktuální kniha, která konečně reaguje na humbuk kolem kultury #dření, a to zkušeně a s důkazy v rukou. Jasná připomínka toho, že skutečně existuje jiná (lepší) cesta životem.“

BRUCE DAISLEY, autor knihy Eat Sleep Work Repeat, bývalý zástupce ředitele Twitteru pro Evropu, Střední východ a Afriku

„Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller pomohli tisícům lidí zbavit se okovů, které jim bránily nalézt rovnováhu mezi pracovním a osobním životem. A nyní své zkušenosti vtělili do čtivé, promyšlené a velmi užitečné knihy.“

ALEX SOOJUNGKIM PANG, zakladatel společnosti The Restful Company, autor knih Odpočinek a Shorter

„S Michaelem jsem se seznámil před pár desítkami let, kdy jsem pro něj pracoval jako výkonný kouč. Rychle se z nás stali blízcí přátelé a on se vyvíjel z role korporátního vůdce v průvodce myšlenkami o vedení jako takovém a o životě. Mluvím o tom proto, že jsem ho přímo pozoroval, jak spolu se svou neuvěřitelně nadanou obchodní partnerkou a dcerou Megan všechna pravidla nastíněná na stránkách této skvělé knihy skutečně žije. Vyhrát v práci a uspět v osobním životě je možné. Doporučuji vám popadnout tužku a ponořit se do následujících stránek, abyste obojí dokázali.“

DANIEL HARKAVY, zakladatel společnosti Building Champions

„Michaela znám desítky let, a kdykoli něco vypráví, vím, že to rozhodně bude k něčemu. Tato kniha je toho jasným důkazem – praktická jako vždy, navíc ale jde i do hloubky.“

JOHN ELDREDGE, autor bestsellerů včetně knihy Pozor! Srdce muže

„Dvojitá výhra je čtení, které vám změní život.“

PATRICK LENCIONI, výkonný ředitel a zakladatel The Table Group, autor bestsellerů 5 příčin selhávání týmů a Výhoda

DVOJITÁ VÝHRA

Jak uspět v práci i osobním životě

Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller

Copyright 2021 by Michael Hyatt and Megan Hyatt Miller

Originally published in English under the title Win at Work and Succeed at Life by Baker Books, a division of Baker Publishing Group,

Grand Rapids, Michigan, 49516, U.S.A.

All rights reserved.

Překlad: Anna Petráková

Sazba a obálka: Nina Orlová

Odpovědná redaktorka: Kateřina Hošková

Vydalo nakladatelství Audiolibrix

Makovského 1334/26, Řepy, 163 00 Praha 6

v roce 2021 jako svou 10. publikaci

První vydání

Připomínky: audiolibrix.cz/pripominky

Detail titulu: audiolibrix.cz/dvojita-vyhra

Objednávky knih: audiolibrix.cz/objednavky

Při diskusi o knize použijte hashtag #dvojitavyhra

Kniha je dostupná také jako audiokniha na audiolibrix.cz/dvojita-vyhra

České vydání © Audiolibrix s.r.o. 2021

Všechna práva vyhrazena

audiolibrix.cz/nakladatelstvi

Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

ISBN 978-80-88407-10-2 (hardback)

ISBN 978-80-88407-11-9 (epub)

ISBN 978-80-88407-12-6 (mobi)

Vytvoření elektronické verze Dibuk, s. r. o., 2021

01

DVOJITÁ VÝHRA

Ty nejtěžší volby … představují skutečná dilemata, jelikož obě možnosti jsou hluboce zakořeněné vnašich základních hodnotách.

RUSHWORTH KIDDER 1

R oky tichého utrpení jí do očí vháněly slzy. Vkaždé kapce vyplouvala na povrch některá ze vzpomínek zhluboké studny ublížení. Seděl jsem (Michael) vedle manželky Gail vnašem zahradním doupěti azasáhlo mě to naprosto nepřipraveného. Měl jsem pocit, že na osušení té bolesti nemůže na světě existovat dost kapesníků.

SGail jsme svoji přes čtyřicet let. Nikdo mě nikdy nepodporoval anepovzbuzoval tak moc jako ona. Toho odpoledne ale konečně vzkypěl všechen tichý odpor alítost. Chtěl jsem se bránit. Naštěstí jsem byl natolik při smyslech, abych mlčel amohl si to tak celé vyslechnout.

Pár hodin předtím jsem seděl se šéfem vjeho prostorné ředitelské kanceláři vnakladatelství Thomas Nelson Publishers. Stěny byly poseté knihami, které jsme vydali. Při prohlížení těch vzpřímených hřbetů jsem cítil hrdost. Stýmem jsme přece jen dali vzniknout spoustě znich, včetně několika bestsellerů, apři tom přetvořili nejslabší oddělení naší společnostivnejvětší generátor zisků.

Ředitel si mě ale nezavolal, jen aby mě poplácal po zádech. Natáhl se přes stůl apodal mi šek stou největší odměnou, jakou jsem kdy vživotě viděl. To číslo jsem si musel přečíst dvakrát. Přesahovalo můj roční plat! Nějak se mi podařilo ustát neskonalou touhu zavolat tu novinku Gail. Chtěl jsem jí to říct osobně. Věděl jsem, že bude nadšená.

Měli jsme mezi sebou takovou nikdy nevyřčenou dohodu, která vznikla už během prvních let našeho vztahu. Fungovala zhruba takhle: Máme velkou rodinu, pět dětí, spousty výdajů. Já budu chodit do práce adělat, co jen bude třeba, abych nás uživil. Gail se zatím postará odomácí frontu. Čas od času si dáme vědět, co je kde nového, ale zůstaneme ve svých brázdách.

Atak jsme se každý vydali opačným směrem, já do práce aGail kpéči odomácnost. Kariéra pro mě vté době byla téměř vším aGail se za mě čím dál častěji starala oděti, zatímco já pracoval po nocích iovíkendech. Nikdy si mi za zády nestěžovala, že jsem pryč. Právě naopak, dětem dokonce říkávala: „Táta si moc přeje být tu svámi, ale má důležitou práci. Jsem na něj moc hrdá, že pro nás tak tvrdědře.“

Zanedbávání jedné životní oblasti často signalizuje izanedbávání jiných. Nejen, že jsem se dost nestaral orodinu, nestaral jsem se tenkrát pořádně ani ovlastní zdraví. Myslel jsem si, že mi nijak neuškodí, když se budu živit nezdravým jídlem apohyb odkládat na neurčito.

Ale teď, po tom co jsem pracoval sedmdesát až osmdesát hodin týdně, trávil nespočet hodin na chladně neosobních letištích achyběl na příliš mnoha rodinných akcích, jsem vruce konečně držel odměnu. Ten šek stučnou odměnou, co mi říkal pane, byl důkazem, že to stálo za to. Částku jsem překontroloval dvakrát ata řádka nul před desetinnou čárkou byla jedno dlouhé potvrzení správnosti toho všeho.

Když jsem konečně dorazil domů, zubil jsem se od ucha kuchu. Táhl jsem domů obrovskou kořist. Navzdory všem mým očekáváním byla ale Gail… zamlklá.

„Zlato,“ řekla mi konečně, „moc se stebou chci radovat, ale musíme si promluvit.“ Asakra. Jako že vítězné plácnutí nebude? Žádné bouchnutí šampaňského? Vzala mě do našeho zahradního doupěte. Když jsme si sedali, všiml jsem si, že se jí chvějí rty. Potom se uklidnila.

Řekla mi: „Michaele, ty víš, že tě miluju. Jsem na tebe moc pyšná. Cením si všeho, co děláš pro naši rodinu. Musím ktobě ale být upřímná… Ty prostě nikdy nejsi doma. Máš pět dcer, které tě potřebují. Aikdyž už doma jsi, tak tu vlastně nejsi. Myšlenkami jsi pořád někde jinde.“ Odmlčela se. Drtila ji síla těch slov, která musela ven: „Upřímně řečeno si připadám jako svobodná matka.“

Dříčská mýlka abrzda ctižádosti

Kariéry rozjíždíme, pozice měníme apovýšení přijímáme všichni sdobrými úmysly. Nikdo nezačíná myšlenkou: „Moje dnešní rozhodnutí mi hodí bombu do manželství aděti mě kvůli němu začnou nenávidět“ nebo „Vzorce azvyky, které si teď nastavím, mě dovedou kvyčerpání avyhoření“ nebo „Je na čase vyměnit zdraví za bohatství“.

Představujeme si naopak finanční, emocionální aspolečenské výhody, které plynou ze smysluplné práce. Možnosti jsou doširoka rozevřené abudoucnost zářná.

Jak se ale vpráci zvyšuje stres anapětí, což se začne dít vždycky, propadne řada znás dříčské mýlce. Říkáme si, že když ještě trochu přidáme, dokážeme všechen ten tlak přetlačit. Požadavky narůstají amy se snažíme běžet čím dál rychleji. Doufáme, že všechno doženeme, nebo snad izískáme náskok, stačí jen pracovat efektivněji astát se výkonnostním mistrem. Ať ale makáme, jak chceme, povinnosti nás vždycky předběhnou.

Pracujeme více aspíme méně, vkanceláři problémy řešíme adoma neustále nějaké vytváříme, chodíme na čím dál více schůzek achybíme učím dál více večeří, společenských her aposezení spřáteli, plánujeme větší projekty avedeme „osekanější“ životy. Předpokládáme, že časem si budeme moci dopřát pauzu, odpočinout si avěnovat se zdraví avztahům. Zčasem se ale brzy stane synonymum pro nikdy. Znašich životů se stane něco, co vědkyně Ann Burnett nazývá „každodeňaton“.²

Jakmile někteří lidé objeví tuto nepříjemnou pravdu, volí úplně jinou cestu. Odmítnou šidit vlastní zdraví avztahy acíleně vpráci uberou plyn. Místo aby začali makat ještě víc, dupnou na brzdu ctižádosti.

Za tuhle volbu se ale také platí jistá daň. Zatáhnutí za brzdu ctižádosti nám možná zachrání zdraví arodinu, skončíme ale snevyužitým potenciálem, nižším příjmem adalšími ztrátami. Stres ašílená pracovní doba nám už nedrtí zdraví ani osobní život, nesplněné profesní sny aambice nám ale mohou úplně stejně zdrtit duši. Aprávě vtuto chvíli přichází na řadu můj (Meganin) příběh.

Nemožná volba

Jak jste možná poznali podle příjmení, jsem Michaelova dcera. Jsem taky výkonná ředitelka společnosti Michael Hyatt& Co. Než jsem na tuto pozici nastoupila, byla jsem několik let provozní ředitelkou. Málem jsem ale nebyla ani jedno ztoho.

Když jsem se vdávala za Joela, řídila jsem oddělení komunikace vNew Hope Academy. Je to nezisková soukromá škola ve Franklinu vTennessee, která si klade za cíl rasovou harmonizaci. Joel byl zástupcem ředitele vnakladatelství ThomasNelson.

Po pár letech vztahu jsme se rozhodli adoptovat dva chlapečky zUgandy. Byla to teprve batolátka, oba už ale za sebou měli velmi traumatizující zážitky. Itak jsme si řekli, že do takovéto výzvy chceme jít. Měli jsme na své straně Ježíše, supermarket Target aprodejnu zdravé výživy Whole Foods. To vkombinaci strochou lásky překoná cokoli, none?

Od začátku jsme toho měli až nad hlavu. Chvíli po tom, co jsme se vrátili domů, jsem vpráci dala výpověď, abych se onaše chlapečky mohla starat naplno. Terapie aodborníci ale nejsou nic levného. Pomoc, kterou jsme potřebovali, jsme si nemohli dovolit jen zJoelova platu. Musela jsem najít něco na částečnýúvazek.

Táta vté době rozjížděl Michael Hyatt & Co. Brzy potřeboval manažera na částečný úvazek anapadlo nás, že bych mu takto mohla zhruba deset hodin týdně vypomáhat. Vzhledem knaší situaci to znělo ideálně, atak jsem tozkusila.

Vystřelili jsme jako raketa. Firma rostla závratným tempem azdeseti hodin se stalo dvacet, potom třicet anakonec čtyřicet. Rozsah pracovních povinností iplat narůstaly spolu spracovní dobou. Po dvou letech ve funkci jsem už dokonce vydělávala víc než Joel. Odešel zNelsona azačal podnikat na volné noze adržel pohromadě domácnost, zatímco já se věnovala této rychle rostoucí příležitosti. Atehdy jsem stanula před nemožnouvolbou.

Časem jsme si státou uvědomili, že nepotřebujeme jen manažera. Potřebujeme provozního ředitele. Oběma nám bylo jasné, že bych se na tu pozici skvěle hodila. Já si ale zároveň uvědomila, že by to bylo mnohem náročnější než veškerá moje dosavadní práce, avzniklo dilema.

Mohla jsem se buď stát provozní ředitelkou, nebo úspěšně vychovat děti. Takový jsem zté situace měla pocit – bylo to buď, anebo. Mohla jsem naplnit svůj potenciál jako ředitelka, ale odnesly by to děti. Druhou variantou bylo začít se naplno věnovat rodině, což by ale znamenalo zůstat vřadové roli ve firmě, kterou jsem pomohla vybudovat. Mohla jsem vyhrát vpráci, nebo uspět vosobním životě, každopádně to vypadalo, že obojí najednounepůjde.

Lepší řešení

Přesně tak jsem se (Michael) cítil, když jsem před těmi několika lety seděl sGail vnašem zahradním doupěti. Vpráci jsem vítězil. Číselné cíle jsem plnil apřekonával. Vedl jsem tým. Nemohl jsem je zklamat. Očekávali, že budeme mířit výš, azasloužili si to. Stejně jako můj šéf. Počítal stím,doslova.

Gail sholkami mě samozřejmě potřebovaly taky. Avěděl jsem, že vítězství vosobním životě se skládá zdalších oblastí, které si zasloužily mou pozornost: zdraví, přátelé, koníčky adalší zájmy azábavy, kterým se všestranný člověk věnuje. Nešlo volit tak černobíle: dřít, nebo zastavit. Musela existovat nějaká lepší alternativa.

Když stojíme před tak nemožnou volbou, je moudré hledat třetí variantu řešení. Scéna zdoupěte nebyla první případ, kdy mi workoholismus způsoboval problémy vmanželství. Odalší se svámi podělím vpříští kapitole. Gailin plačtivý protest byl ale zatím největší facka. Musel jsem najít odpověď.

Začal jsem si klást otázky: Existuje ještě nějaké jiné řešení? Nějaké, které by mě nestálo ani kariéru, ani rodinu? Nějaké, díky kterému bych nežil život plný spálených mostů, podlomeného zdraví, finančních průšvihů arodinných zklamání? Co když můžu vyhrát vpráci azároveň uspět vosobním životě? Stálo mě to pár let zkoumání, pokusů apoznávání sebe sama, ale sradostí vám oznamuji, že jsem tu velmi těžko polapitelnou třetí možnost našel. Říkáme jí dvojitá výhra. Přesně tak dnes funguje moje firma. Přesně otom je tatokniha.

Směr svého života nezměníme, když poběžíme rychleji nebo pomaleji. Jak říká Andy Stanley: „Kcíli vede správný směr, ne záměr.“3 Musíme si dokázat představit jiný cíl apotom změnit kurz, jinak se tam nedostaneme.

Dvojitá výhra berepráci aosobní život jako partnery, ne jako soupeře.

Vdobě, kdy jsem (Megan) zvažovala tu nabídku pozice provozní ředitelky, jsem se naštěstí zúčastnila konference, kde mi jedna zpřednášejících, výkonná ředitelka jedné velmi úspěšné společnosti amatka několika dětí, pomohla podívat se na celou situaci jinak. „Vmé práci neexistuje nic tak důležitého, aby to nešlo vyřešit mezi 8:30 a15:30 ajá se pak nemohla vrátit domů kdětem, aniž bych jakkoli ohrozila obchodní výsledky,“ řeklatam.

To bylo poprvé, co jsem od některé výkonné ředitelky slyšela podobný názor. Ukázal mi novou možnost. Nemusela jsem pracovat přes padesát hodin týdně akašlat na děti. Tohle byla ta třetí cesta, kterou jsem hledala.

Řekla jsem tátovi, že tu práci můžu vzít pod jednou podmínkou: každý den se musím utrhnout od práce ve tři odpoledne avyrazit pro děti do školy. Chtěla jsem je vyzvedávat aplně se soustředit na jejich vyprávění, aniž by mě utoho rozptylovaly e-maily apracovní zprávy nebo jsem visela na telefonu. Souhlasil, já tu práci vzala aod té doby funguji zhruba podle tohoto plánu.

Můj příběh je příkladem dvojité výhry, která bere práci aosobní život jako partnery, ne jako soupeře. Navzájem se doplňují anabíjí energií. Vyhrávání vpráci nám dodává sebevědomí, radost afinance nutné pro plnění osobních priorit. Úspěch vosobním životě podporuje čistou hlavu, kreativitu aodpočaté tělo, abychom se mohli soustředit na nejdůležitější pracovní úkony.

Nejde onějakou abstraktní naději. Tohle je naprosto konkrétní realita každého dne. Žijeme ji. Žijí ji inaši zaměstnanci. Žijí ji klienti, které koučujeme. Aje to reálná možnost ipro vás. Je tu ale jedna překážka.

Kult přepracovanosti

Smysl pro to, co je vlastně možné, je uvětšiny znás tvořen kultem přepracovanosti. Jde oširoce rozšířené přesvědčení zaplavující jak velké společnosti, tak drobné firmy. Adrží pod svou nadvládou ohromné množství pracujících. Vědomě či nikoli, do takové či makové míry, miliony lidí přijaly myšlenku, že:

život by se měl přizpůsobovat práci,

omezení práce brání výkonnosti,

rovnováha mezi pracovním aosobním životem jemýtus,

člověk by měl neustále mít něco na práci

aže odpočinkem se plýtvá čas, který by se dal jinak využít na práci.

Otěchto přesvědčeních možná nikdy vědomě nemluvíme, akdyž už jsou takto jasně popsána, řada znás by je popírala. Poletují ale kolem nás anenápadně ovlivňují naše myšlení ikonání.

Tento způsob myšlení má na naše životy ohromný vliv. Vezměte si například zdraví. Osm zdeseti amerických zaměstnanců trpí pracovním stresem.⁴ Když jsme pod tlakem, máme tendenci zanedbávat zdravé „sebeopečovávací“ návyky, což náš problém ještě posiluje.⁵ Lidé, kteří pracují více než 55 hodin týdně, mají o13 % vyšší pravděpodobnost infarktu ao33 % vyšší pravděpodobnost mrtvice než lidé, kteří pracují jen 35 až 40 hodin.⁶ Ato nemluvíme obolestech hlavy, problémech strávením, vyšším krevním tlakem acholesterolem, sníženém libidu azvýšených hladinách epinefrinu akortizolu – to všechno způsobuje přepracování.

Aco vztahy? Tři čtvrtiny špičkových pracovníků zUSA uvedly, že stres narušuje jejich osobní vazby.⁷ Podnikatelé trpí výrazně vyšší mírou rozvodovosti než ostatní.⁸ Stejné je to uředitelů.

Tlak, pod kterým jsou lidé na těchto náročných pracovních pozicích, by zatížil každý vztah, dlouhá pracovní doba vkombinaci se zaměřením veškeré pozornosti na práci dokážou ale způsobit až rozpad manželství. „Hlavním důvodem rozpadů manželství ředitelů firem je nedostatek času na rodinu,“ uvádí televize CNN. „Ředitelé jsou téměř neustále vpráci, akdyž tam nejsou, tak na ni myslí,“ uvedl citovaný právník. „Výsledkem bývají roztříštěné životy, kdy manželé žijí prakticky odděleně.“9

Přepracování kazí iradost zpráce, výkonnost adalší aspekty. Poslední studie Centra emoční inteligence vYale se věnovala pracovnímu nasazení avyhoření více než tisíce amerických zaměstnanců. Dvacet procent zaměstnanců uvedlo, že vysoké jsou jak jejich pracovní nasazení, tak pocit vyhoření. Svou práci zbožňují, ale zároveň je mučí.¹⁰

Neustálý stres aúzkost oslabují schopnost jasně myslet adobře se rozhodovat. Dobrý úsudek letí do koše, amy tak chybujeme častěji než obvykle.¹¹ Výsledkem je kromě snížené výkonnosti navíc pocitová smyčka negativní zpětné vazby. Kult přepracovanosti je sám sebe vnitřně podporující hodnotový systém. Přepracovaný člověk má tendenci myslet si, že řešením je pracovat ještě víc! Jde oklasický případ toho, co ekonom Bryan Caplan nazývá „myšlenková past“.¹²

Dobré nápady zpravidla plodí dobré výsledky adobré výsledky podporují další dobré nápady. Jak ale Caplan vysvětluje, platí to ivzáporu. Špatné nápady zpravidla plodí špatné výsledky ašpatné výsledky podporují další špatné nápady. „Jakmile padnete do této pasti,“ objasňuje, „stačí vám obvykle kvyproštění zdravý selský rozum. Když jsou ale lidé zoufalí, je jejich selský rozum většinou slabší nežobvykle.“13

Pro vyproštění se zkultu přepracovanosti potřebujeme přerušit smyčku negativní zpětné vazby novými alepšími nápady. Proto jsme napsali Dvojitou výhru. Chceme lidem, kteří stejně jako my míří vysoko, nabídnout trochu toho cenného zdravého selského rozumu. Na následujících stránkách nenajdete jen odmítnutí kultu přepracovanosti, ale iosvědčenou cestu, na které můžete najít svou vlastní verzi dvojité výhry. Pojďme si otom říct víc.

Pět pravidel dvojité výhry

Ctižádostiví lidé cítí povinnost pracovat stále víc zněkolika důvodů. Některé jsou dobré, jiné špatné aněkteré neoddělitelné odsamotné podstaty práce jako takové. Podrobněji se na ně podíváme vnásledující kapitole.

Poté vám předložíme náš protinávrh kultu přepracovanosti: pět pravidel dvojité výhry. Jejich přehled naleznete níže:

1. Práce je jednou zmnoha různých životních cest. Existuje řada dalších oblastí života. Rodina, přátelé, společnost, fyzické aemocionální zdraví. Všechno ostatní lze ale při honbě za kariérními cíli snadno přehlížet. Kult přepracovanosti zastírá, že úspěch je udržitelný jen vpřípadě, kdy současně prospívá většina těchto oblastí, což je výzva.

Technologie práci pomáhá prosakovat ido večerů avíkendů, zastíní tak další činnosti, díky nimž je život kvalitnější, apodřezává větev pod naším osobním iprofesním životem. Kultura, která zaměstnance vede kneustálé práci, časem zničí podpůrné struktury, díky nimž jsou vůbec tito zaměstnanci ve své práci dobří.

Život má mnoho různých rozměrů aúspěch také. Ktéhle knize jste se jistě dostali, jelikož tomu věříte, ale nemáte zatím ty správné nástroje na to, abyste ty ostatní oblasti patřičně chránili. Postupně probereme, jak na to.

2. Omezení práce podporuje výkonnost, tvořivost asvobodu. Vzačátcích pracovní kariéry ani jednoho znás nikdo nenaučil docenit sílu mantinelů. Všichni ale disponujeme omezeným množstvím času, peněz, energie amentální itvůrčí kapacity. Nemůžeme dělat všechno, atak nás omezení nutí si vybírat. Musíme se rozmyslet, kde ajak nejlépe utratíme peníze, strávíme čas atak dále.

Při práci stěmito mantinely získáváme neuvěřitelně mnoho. Nejen že se nám zvyšuje výkonnost, ale ischopnost uvažovat novými způsoby. Do procesu navíc můžeme zapojit veškeré oblasti života, ne jen ty vázané na počítač nebo mobil. Je ironií, že přirozená životní omezení nás přemohou právě ve chvílích, kdy je odmítáme uznat. Pokud je ale naopak přijmeme, můžeme je proměnit vpomůcky na cestě kdosahování cílů.

3. Rovnováha mezi pracovním aosobním životem skutečně existuje. Spousta lidí věří, že možnost dosáhnout rovnováhy mezi pracovním aosobním životem je mýtus, protože si myslí, že rovnováha je pokus onějaký zenový stav vyrovnanosti, kdy je vše dokonale vyvážené aseřazené. Ajakmile jej dosáhnete, máte navždy vyhráno. Jelikož to je nemožné, tak věří, že je nemožná irovnováha. Tak to ale není anení to ani tak, jak bychom si přáli my.

Rovnováha mezi pracovním aosobním životem je dynamická, ne statická. Vezměte si gymnastku kráčející po kladině nebo akrobata na visutém laně – neustále se přizpůsobují. Touha po rovnováze nás nutí neustále předvídat avyrovnávat se sproměnnými. Nutí nás také záměrně zvažovat různé životní oblasti, abychom jim začali věnovat péči, kterou zasluhují. Nejde odokonalé rozmístění snahy, zájmů, času, nadání nebo něčeho jiného úplně přesně. Jde oto nepřijít omíč jen proto, že jsme se otočili jinam auž se zapomněli otočit zasezpátky.

Vzhledem ke všem kulturním apracovním tlakům tohle pracovně zatěžuje zvlášť ženy. Důvod iřešení ještě probereme.

Ještě problematičtější je pak chybné přesvědčení, že něčeho dosáhnout je vždy dobře anedosáhnout je kničemu. Jak za chvíli uvidíme, vyplatí se to isúroky.

Rozhodnutí pro dvojitou výhru