SMYSLUPLNÁ PRÁCE
Manifest pro týmy v 21. století

Seth Godin

SMYSLUPLNÁ PRÁCE
Manifest pro týmy v 21. Století

Seth Godin

The Song of Significance

Copyright © 2022 by Seth Godin
This edition published by arrangement with Portfolio,
an imprint of Penguin Publishing Group,
a division of Penguin Random House LLC.

Překlad: Jolana Navrátilová
Sazba e-knihy: Slávka Kršková

Grafický návrh obálky: Václav Školoud 

Obálka: Tereza Švarcová
Odpovědná redaktorka: Iva Chvojková Růžičková

Vydalo nakladatelství Audiolibrix
Makovského 1334/26, 163 00 Praha 6
v roce 2023 jako svou 40. publikaci
První vydání

Připomínky: audiolibrix.cz/pripominky
Detail titulu: audiolibrix.cz/smysluplna-prace
Objednávky knih: audiolibrix.cz/objednavky
Při diskusi o knize použijte hashtag #smysluplnaprace
Kniha je dostupná také jako audiokniha na audiolibrix.cz/smysluplna-prace

České vydání © Audiolibrix s.r.o. 2023

Všechna práva vyhrazena

audiolibrix.cz/nakladatelstvi
Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

ISBN 978-80-88494-21-8 (paperback)
ISBN 978-80-88494-22-5 (epub)
ISBN 978-80-88494-23-2 (pdf)

Kdo tančí na hraně nekonečna, má vždycky dost...

Protože si nebere příležitosti od jiných, ale sám je vytváří.

1. Tohle vám asi nemusím říkat já

Pokud jste v životě aspoň trochu dávali pozor, už víte, že na práci je celkově něco špatně. Když jste v řídící pozici, jste pravděpodobně frustrovaní, zmatení a pod velkým tlakem. Vidíte promarněné příležitosti a porušené sliby. A jestli někdo řídí vás, počítám, že cítíte přesně to samé.

Problém spočívá v nás.

Je důsledkem našich dávných neinformovaných rozhodnutí, vzájemně posilované indoktrinace a onoho příšerného reflexu držet se v případě potíží zajetých kolejí. Navíc se neustále zlepšujeme v tom, jak situaci ještě víc zhoršit.

Tato stručná kniha nás zavádí na rozcestí, k rozhodnutí, které všichni musíme udělat. Každý z nás se ho zhostí svým osobitým způsobem, ale volbu máme všichni stejnou: vést, vytvářet smysluplnou práci a objevit ono kouzlo, které vzniká, když něco spoluvytváříme s lidmi, jimž na věcech záleží.

Můžeme se zároveň mít dobře i lépe. Vlastně jde o jedinou smysluplnou cestu vpřed. Můžeme stvořit to nejlepší pracovní místo, jaké si jen lze přát, nejlepší zážitek, jaký si zákazník dokáže představit – a přitom budovat odolnou, silnou organizaci, která dokáže sama regenerovat.

Žili jsme příliš dlouho pod tlakem, takže máme dojem, že jsme uvízli na místě. Ale zlepšení je na dosah.

2. Pracovat lze i lépe

Pro své zaměstnance i šéfy jsme zklamáním. A oni jsou zase zklamáním pro nás.

Potřebují od nás víc, a my na oplátku chceme víc od své práce.

Do práce si nosíme sny, energii a elán, ale odcházíme z ní každý den o něco vyčerpanější. Přinášíme důvěru a nadšení, nicméně pohlcuje nás pocit marnosti.

Náš tým má na víc. Naše úsilí může mít význam. Pokud chceme odvádět svou práci lépe, musíme pochopit, co vše je možné.

Vezměme to vážně. Můžeme se rozhodnout vést.

3. Nejlepší práce, jakou jste kdy měli

Jaký by byl dnešní den, pokud byste tímto výrazem mohli upřímně popsat svou stávající práci? A co kdyby se podobně cítili i vaši spolupracovníci? Představte si, že jste u takové organizace investorem, zákazníkem či jiným účastníkem.

Požádal jsem tisícovku lidí v devadesáti zemích, aby mi popsali pracovní podmínky v nejlepší práci svého života. Mezi nejčastějšími charakteristikami byly následující:

Mezi čtyřmi nejčastějšími položkami (bylo možné zvolit vícero odpovědí) se s velkým náskokem umístily tyto:

Až mě překvapilo, kolik jsem toho dokázal/a

Mohl/a jsem pracovat samostatně

Náš tým vytvářel něco důležitého

Lidé mě tam respektovali

Žádné další odpovědi už se jim v četnosti nevyrovnaly.

Ano, musíme si vydělávat na živobytí.

Ale také potřebujeme žít, nebo ne?

Nemůže to přece být jen o penězích.

Když se svět zmítá v chaosu a lidstvu hrozí zdravotní rizika a nejistá budoucnost, výplatní lístek a produktivita by neměly být tím hlavním.

Vlastní budoucnost možná řídit ani nelze.

Ale co kdybychom stvořili tu nejlepší práci na světě?

Co kdybychom vybudovali organizaci, po níž by se lidem upřímně stýskalo, pokud by snad zanikla?

O kolik lepší by svět byl, kdybychom mohli jednoduše mluvit o práci bez váhání?

Co kdyby naše práce dokázala zlepšovat svět?

Mozart, nikoliv Muzak.

Tři písně

Když se netopíš, stáváš se plavčíkem.

4. Píseň růstu

Na konci dlouhé zimy, když vyjde počasí a všecko rozkvete, se úl včel medonosných přepne na nejvyšší rychlost.

Pracují v dokonalé synchronizaci. Každá ze včel, která nemá jiný úkol, musí nasbírat co nejvíce pylu, aby si dokázaly vytvořit co největší zásoby medu.

Poté královská rada postaví speciální buňku pro vajíčka. Družky dají své královně pokyn, aby do ní nakladla oplodněné vajíčko, a bohatě ho nakrmí mateří kašičkou, aby se z něj mohla vyvinout další královna.

Dějiště pro píseň růstu je hotovo. Autorka a včelařka Jacqueline Freemanová hovoří o magickém okamžiku, často přehlíženém přechodu v životě včelstva.

Jednoho dne, těsně před narozením nové královny, se stávající královna a téměř polovina včel v úlu – právě nejstarší a nejzkušenější dělnice – vyrojí a odejdou. Desítky tisíc včel, které nikdo neřídí, během několika minut koordinovaně odlétnou pryč.

Za sebou nechají domov plný potravy určené mladší posádce a nové královně.

Je vzrušující naslouchat rojícím se včelám. Celý roj se vydává vstříc novým možnostem a růstu, aniž by věděl, kam přesně směřuje. Najdou větev stromu a shromáždí se do těsného klubka, aby si uchovaly teplo. Odtud vyšlou rychlé průzkumné letky až do okruhu čtyřiceti kilometrů čtverečních, aby hledaly nové místo pro stavbu úlu. Na přestěhování má roj jen několik dní, musí se rychle dohodnout a přesídlit do nového domova – jinak celé včelstvo zahyne.

Jak odvážný skok do říše možností. Tyhle včely prostě přijaly výzvu, aby se dostaly odněkud někam i bez přesné mapy. A dělají to důstojně, za spolupráce a ve vzájemném spojení.

Bez písně růstu se včelstvo dusí a hyne. A mnozí z nás právě teď prožívají podobnou zkušenost.

5. Píseň bezpečí

Lidé sice nejsou včely, ale máme mnoho společného.

Když čelíme existenčnímu ohrožení, je těžké jít kupředu, je obtížné tvořit a není snadné být velkorysý. Stejně jako lidé, i včely musí udržovat v úlu teplotu kolem 36 stupňů Celsia. Pokud se venku ochladí, schovají se a třesou se, aby se zahřály. Když je příliš teplo, rozprostřou se dál od sebe a umožní proudění vzduchu. Ale mimo bezpečí svého roje se včela vystavená extrémním teplotám dostane do stavu vyčerpání, přestane se hýbat a reagovat.

V naší kultuře jsme v poslední době svědky podobných situací. Globální recese a pandemie zabrzdily inovace a propojení. Lidé hledali útočiště ve svých domovech a zbývalo jim jen málo energie pro pozitivní pohyb vpřed.

V práci převládají podobné instinkty. Když se lidé necítí respektovaní a v bezpečí, když mají pocit, že je někdo přehlíží, mohou se uzavřít do sebe, svou práci flákat a chodit do ní co nejméně. S tím, že se prostě snaží si pouze stávající místo udržet – alespoň do doby, než se objeví něco lepšího.

Vyhoření, nespokojenost a nekonečné nesmyslné schůzování se spikly, aby udusily produktivitu a náš zájem o práci. Jsme nuceni hledat jistotu, nikoliv růst.

Dokud nejsou uspokojeny naše existenční potřeby, je těžké najít emocionální sílu, abychom se vydali někam jinam a rozšířili své možnosti.

6. Píseň smysluplnosti

Jak překonat naši ochromující touhu po bezpečí?

Byli jsme indoktrinováni k přijetí postavení vazalů průmyslu, jejichž hlavním úkolem je dělat, co se jim řekne. Vybudovali jsme udivující a ohromné systémy určené k výrobě zboží a služeb a zároveň na trhu vytváříme představu nedostatku a vzbuzujeme pocit závisti, abychom je prodali.

Vzdej se svých snů a své duše, přesvědčujeme se navzájem, a můžeš si koupit pár věcí, které ti zajistí status a spokojenost. Nebo ti alespoň umožní zapomenout na to, čeho se vzdáváš.

Tahle mantra mohla dobře fungovat před půl stoletím, ale dnes vyznívá naprázdno.

Existuje alternativa. Je to jiný druh růstu, lepší druh bezpečnosti.

Je to práce, na které záleží.

Vytváření něčeho podstatného, bytí součástí něčeho, vykonávání činností, na které můžeme být pyšní.

Tenhle nápěv má smysl.

To on motivuje lidi k tomu, aby dělali práci, kterou nelze jen tak zautomatizovat, zmechanizovat a outsourcovat.

Je to píseň, kterou lidé touží zpívat společně.

Směřujme ke smysluplnosti

Práce, na níž záleží, vytvářená lidmi, kterým o něco jde.

7. Co chtějí lidé?

Když uspokojíte jejich základní potřeby, pracující vám jasně řeknou, co od práce očekávají. Netouží po dalších akciích ani luxusnější kanceláři. Chtějí něco podstatnějšího: možnost jednat a důstojnost.

Být platným aktérem znamená kontrolu nad vlastním časem a volbu způsobu, jakým se zapojíme. Jelikož vyžaduje odpovědnost a určitou autoritu, je tento aktivní přístup protipólem řízené průmyslové produkce.

S aktérstvím se pojí důstojnost, což znamená, že se s námi jedná jako s lidmi, ne jako s kolečky ve stroji. A s lidmi je třeba zacházet s respektem k jejich práci a co nejvíc laskavě, jak to jen situace umožňuje.

Industriální režim, posilovaný všudypřítomnými ideami třídního boje a sváru, zbavil většinu z nás důstojnosti i možnosti jednat.

8. Co potřebují firmy?

John Henry pracoval na stavbě železnice. Vrtal díry do skal, aby bylo možné je odstřelit a postavit koleje.

Jak popisuje Neal Miller: „Když za ním přišel agent ze společnosti prodávající parní vrtačky, John Henry po něm vztekle vystartoval. Byl na svou práci pyšný a stroj, který by jemu a dalším podobným práci vzal, bytostně nesnášel.“

Henry tohle kolo vyhrál, alespoň v jeho písni, ale je smutné, že zemřel vyčerpáním. Jeho Pyrrhovo vítězství odráželo novou realitu: od té doby se manuální práce lidí nemohla měřit se silnými průmyslovými stroji.

Jak se stroje neustále vyvíjely, tvrdilo se propuštěným dělníkům, že si mají zvýšit vzdělání a posunout se na pracovní místa, která stroje ještě nestihly zabrat.

V roce 2023 mezi tyto stroje patří roboti, kteří pracují v hotelech, algoritmy na burze nebo systémy strojového učení, které navrhují ilustrace a čtou rentgenové snímky.

Potřeby firem se náhle a dramaticky proměnily. Namísto levné pracovní síly, která by vykonávala poloautomatické úkony, které stroje (zatím) nezvládají, organizace hledají dva obzvláště vzácné zdroje: kreativitu a lidskost.

Obě tyto vlastnosti vyžadují jednání s jinými lidmi, vytváření strategií a vhled do rychle se měnícího světa.

9. Až uvidíte rozcestí

…možná byste se k němu měli vydat.

Volba snad nikdy nebyla tak přímočará jako dnes:

Industriální kapitalismus (industrialismus) využívá moci, aby vytvářel zisk.

Tržní kapitalismus se snaží řešit problémy, a tím vytvářet zisk.

Průmyslový kapitalismus byl založen na mimořádné produktivitě strojové éry. Nejdříve nakrmte stroje, přeměňte vše (včetně pracovníků a zákazníků) na stroje, a pak můžete rozšiřovat podnikání. Ve svém vývoji dokázal využít efektu sítí a přirozených (či nepřirozených) monopolů a neustále zvětšoval svou moc. Tuto moc pak využil k tomu, aby se zmocnil i vládních výdobytků, a znovu zvětšil svou moc.

Šéfové mohou brutálně šikanovat své současné i bývalé zaměstnance, velké technologické firmy nemorálně využívají sledování a dělníci čelí žalostným pracovním podmínkám v továrnách po celém světě. Zisk vytváří moc a moc je hlavním cílem.

Neblahé důsledky této moci obvykle nastupují jen pomalu, po částech a s dostatečným varováním. My se pak nějak dohodneme, uděláme kompromis, přizpůsobíme svá měřítka a nakonec se smíříme s degradací naší lidskosti a s ní spojenou ztrátou radosti. To celé se opakuje, a jelikož jsme už v minulosti něco investovali, naše perspektiva změnila. Jelikož jsme se dohodli dříve, jsme v pokušení dohodnout se znovu. Většinu života strávíme obhajobou minulých rozhodnutí, místo abychom uvažovali o nových cestách vpřed.

Tržní kapitalismus mezitím po celém světě neúnavně vytváří většinu pracovních míst a hodnot. Dělá nekonečnou práci identifikace problémů a jejich řešení. Tržní kapitalisté nemají žádnou moc nad zákazníky (a ve většině případů ani nad svými zaměstnanci). Veškeré své úsilí a vhled naopak touží vnést do rychle se měnícího trhu ve službách svých zákazníků.

Rozcestí je právě tady a teď. Možná je na čase si ho všimnout a zvolit si cestu.

Spolu můžeme tvořit něco lepšího. Něco, co bude hodno našeho času, úsilí a imaginace.

10. McDonald’s ztělesňuje bezpečí

Vaše zkušenost s McDonald’s nebo jiným podobným řetězcem rychlého občerstvení zřejmě zapadne do jednoho ze dvou rámců: buď jste zákazník, nebo zaměstnanec. Jídlo se v jednotlivých restauracích příliš neliší. Ceny jsou nízké. Zaměstnanci se zapracují během několika málo hodin a většina z nich nemusí nést žádnou velkou individuální zodpovědnost.

A hlavně, je to pohodlné. Což je podstata industriální produkce zaměřené na spotřebitele. Vytvářet pohodlí.

Abychom byli spravedliví, musíme přiznat, že průmyslový kapitalismus funguje. Vytváří tlak a jeho produktivita přináší očekávané výsledky, a to vše vede ke snižování cen a rozšiřování přístupu ke zboží a službám.

Moderní svět by neexistoval bez pokroku, který průmysl umožnil, a pro mnohé je jistota těchto pracovních míst jakýmsi záchranným lanem a vodítkem k užitečnému životu.

V neúprosném procesu mechanizace lze rovněž spatřovat určitou brutální krásu. Vyzbrojeni stopkami, průzkumy a kalkulačkami můžeme třídit varianty designu a postupů, dokud nenajdeme správnou odpověď. Není zde místo pro pochyby. Produkt je prostě produkt, služba je služba a všechny ty náhodné a emocionální stránky lidstva prostě nejsou součástí rovnice.

Ovšem poslední stadium průmyslového kapitalismu je jiné. Neví totiž, kde přestat. Nejen že vězní ty, kdo hledají bezpečí, ale spoutává také ty, kdo hledají smysl.

11. Pokušení mít kousek od všeho

Dlouhou dobu byl prostor pro obojí. Pro bezpečí a jistotu industriálních procesů v kombinaci s lidskostí a možností změny, růstu a individuálního jednání.

Jsme v pokušení chtít tohle všechno i nadále, jen ve větším množství. Mít všechny ty korporátní komerční výhody spolu s nejlepší prací, jakou jsme kdy měli.

Ale stopky nakonec dostihnou každého z nás.

Pokud se chystáme soupeřit s těmi, kdo hledají dokonalost v průmyslovém kapitalismu, měli bychom vědět, že nás předstihnou v měření, standardizaci a řízení. Je to závod v běhu ke dnu.

Smysluplná práce ale stojí na tom, co se industriální kapitalismus snaží vymýtit.

Smysluplnost je nepohodlná.

Vytvořili jsme mocné nástroje. Komunikační, výrobní i množicí nástroje. Nástroje, které lidem umožňují využívat jejich poznatky a péči k vytváření hodnot pro ostatní. A nyní jsou nám tyto nástroje k dispozici, abychom je používali ke zlepšování věcí. Pokud budeme chtít.

Avšak využívání těchto nástrojů od nás vyžaduje jistý závazek, který musíme učinit jako šéfové, zaměstnanci i jako zákazníci. Nově se zavazujeme ke zcela jinému systému pravidel.

12. Učit se na okrajích

Volbu, která před námi stojí, často vidíme na okrajích.

Je možné vybudovat organizaci, v níž je každý pracovník neustále monitorován, práce je rozdělena do co nejmenších úseků, které jsou zadány co nejlevnější pracovní síle. Takovou organizaci lze centrálně kontrolovat, řídit ji podle algoritmů. Její fungování však může být brutální. A lidé v jejím vedení budou mít klidně desettisíckrát vyšší plat než běžný zaměstnanec.

Na druhé straně je možné vytvořit organizaci, která si cení každého jednotlivce, kde se pracovní rozvrh i místo volí flexibilně, kde se rozhodnutí dělají na tělo zákazníkům a se zapojením většího množství zaměstnanců. Taková organizace své lidi platí velmi dobře, nebo se v ní třeba pracuje zcela zadarmo, dobrovolnicky, protože samotná práce v ní je odměnou.

Většina organizací spadá někam doprostřed, avšak technologie a neustálé soutěžení ženou řízené organizace spíš směrem k prvnímu popsanému příkladu, zatímco společenství, změna a hledání možností směřuje vedené organizace k tomu, aby se podobaly spíše druhému příkladu.

Musíme se rozhodnout, jaký smysl pro nás práce má. Zda chceme trávit celé dny tím, že vytváříme nedostatek a škody, nebo zda se zavážeme k regeneračnímu úkolu budování té nejlepší práce pro zaměstnance a té nejlepší firmy pro zákazníky.

Ale jak? Jak učit a jak se odnaučovat návyky, jak měnit systémy, které jsme tak usilovně budovali po celé generace? Odpověď začíná jednoduchou radou: musíme si vybrat.

13. Berme to vážně, nebo toho raději nechejme

Mahan Khalsa ve své průlomové knize o obchodování sděluje všem manažerům: Své zaměstnance bychom neměli řídit. Pokud jsme dobří, měli bychom se řízení věnovat spolu s nimi.

Sbírka literatury, systémů a organizací věnovaných řízení lidí je téměř nekonečná. Tento přístup je hluboko zakořeněn ve všem, co v našem světě považujeme za normální.

Pro věci, které děláme s jinými lidmi a pro jiné lidi, máme zcela jinou slovní zásobu a jiné systémy. Říkáme tomu koučování, mentoring nebo sparing.

Ve své knize Tohle je marketing! jsem popsal sílu, která se rodí, když začneme dělat marketing pro lidi, abychom řešili jejich problémy, místo abychom se soustředili na své vlastní. Totéž platí pro vedení organizací.

Nikdo nechodí do posilovny, aby si dobrovolně nechal dát pěstí do obličeje od zasloužilého předsedy boxerského svazu. Avšak lidé, kteří se chtějí zlepšit, si ochotně připlatí za sparing partnera.

Ten rozdíl všichni známe, ale je dobré si jej častěji nahlas připomínat.

Neznámkuje se, nehodnotí, nikdo tu nemá vyšší šarži. Já ti tady nešéfuju, ani se tě nesnažím manipulovat. Jen se snažím nastavit podmínky tak, abys došel tam, kam jsi chtěl směřovat.

Ty mi řekneš, kam se chceš dostat a co potřebuješ. To ty se k něčemu zavazuješ a ty chceš rozvíjet své schopnosti.

Můžeme to vzít vážně.

Anebo toho nechat.