Meteorologické drakozprávy

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

Jozef Timčák

Meteorologické drakozprávy – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Text © Jozef Timčák, 2026

Ilustrace © Zuzana Bürgerová, 2026

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2026

ISBN v tištěné verzi 978-80-267-5162-5

ISBN e-knihy 978-80-267-5389-6 (1. zveřejnění, 2026) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-267-5390-2 (1. zveřejnění, 2026) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-267-5383-4 (1. zveřejnění, 2026) (ePDF)

Pohádkový sen pro malé i velké děti, ale taky pro fantazírující neděti, které věří, že dětský pohled tomuto světu prospívá víc než dospělé nesmysly.

O tom, jak z pohádek zmizeli draci

Stalo se to krátce poté, co přestalo být „kde bylo“ a zůstalo jen „tam bylo“. Protože tam, kde se draci z příběhů vytratí, zůstanou pohádky neúplné a v nepohádkách se začnou objevovat pohádková stvoření.

Takže když většina draků přišla o hlavy, zbylí čtyři – ti, co si dali pozor – už měli po krk pohádkového mišmaše, zvedli dračí zadky a pořádně se zašili.

Řeknu vám, zašili se tak dobře, že ani sami nevěděli kam.

Bylo to někde, kde jim nikdo nenadával do necitelných příšer, co se jen cpou princeznami a chrlí oheň jako o závod. A nemuseli tam poslouchat, jak jsou nevychovaní, neužiteční a že by se měli alespoň stydět.

Jenže draky nebaví být dlouho zašití. Ani náhodou!

Draci milují svobodu a poletování po modré obloze. Bez těchto dvou věcí jakoby ani nebyli. Naštěstí tihle draci ještě stále byli a zachránili si nejen hlavy, ale i zdravý rozum.

Takže pár dní poté, co se poslední čtyři draci zašili, začali se v zašívárně ošívat. Hlavně ten neposedný.

Dali hlavy dohromady, podívali se na sebe i nad sebe a najednou věděli, co dál.

Poslední čtyři pohádkoví draci roztáhli křídla, vzlétli nad stromy, výš a ještě výš, až byli nadobro i nedobro z pohádkového světa FUČ.

Co je POHÁDKOVÝ SVĚT?

Je podobný tomu našemu, jenže vše je v něm trošku přehnané. Všechno je v něm buď mnohem lepší, nebo příšerné, krásnější, nebo odporně škaredé, větší, nebo úplně mrňavé.

Nikdo se tomu však nediví a nikomu to vůbec nevadí.

Tam ani tady.

V pohádkách je totiž důležitá jediná věc – že vždycky dojde na šťastné konce.

S tím se počítá!

V pohádkách se musí přehánět, aby se v nepohádkách vědělo, co je „tak akorát“ a co se má nebo nemá.

Pravdou je, že i když se to ví, náš svět se, bůhví proč, neustále snaží podobat tomu pohádkovému. Ale k těm šťastným koncům se ten náš svět neumí dopracovat.

V nepohádkách totiž fungují pohádkové věci úplně jinak.

A s tím se nepočítá!

O tom, jak se v nepohádce strhla pořádná mela

Mezitím se v nepohádkách pořád nebylo moc na co koukat.

Tráva byla málo zelená a obloha ještě míň modrá.

Jen trošičku zelené a modré a jinak skoro nic.

Celý nepohádkový svět byl tehdy ještě všední a nudný.

Lidé by se kvůli čemukoli nevšednímu klidně zbláznili.

I kdyby by to bylo cokoli.

Jenže sami pro to nedokázali nic udělat.

Nevěděli jak, anebo jim to bylo prostě jedno.

Takže se jen váleli a čekali.

A čekali a čekali a…

TEHDY SE TO STALO!

Zoufale bledá obloha se náhle rozzářila a ztmavla, ještě a ještě, až byla tmavě šedá a začaly se v ní tvořit ještě tmavší víry.

Jako když nalijete do špinavé vody černou akvarelovou barvu.

A pak spadla na zem hromada osvěžující vody. Jako kdyby vám ji někdo chrstl z vědra na ospalou kebuli se slovy: „Prober se, člověče!“

V nepohádkách se nic podobného dosud nestalo. Jen samé banality, ze kterých si nikdo nic nedělal. Konečně měli lidé důvod, aby si z něčeho – tedy z toho, co se dělo – něco dělali!

Takže když teď zažili TOHLE, byli z TOHO pořádně PAF.

Raději si zakryli oči, jenže mela v oblacích trvala pouze chvíli.

Tak akorát a pak zase nastal klid.

Lidé roztáhli prsty, a co neviděli?

Pod nohama byla krásně zelená tráva, nad hlavou ještě krásnější modrá obloha.

Tak nějak vypadal příchod pohádkových draků do nudného nepohádkového světa.

Co je NEPOHÁDKOVÝ SVĚT?

V tomhle světě, našem, nepohádkovém, lidé touží po pohádkových zázracích. Většinou marně. Museli by totiž nejdřív žít, toužit, plakat i smát se jako v pohádkách.

A to není jen tak!

Je to strašně náročné a velice těžko se to učí.

Na takovou dřinu dnes už nikdo nemá chuť ani čas.

A tak se nepohádkový svět honí aspoň za pohádkovými konci.

Ale ani to není jednoduché!

Čím víc se snaží, tím víc se mu vzdalují.

A jednou se možná stane, že to jediné, co náš upachtěný svět dožene, bude, že dohoní on sám sebe.

O tom, jak vznikl první drakoblak

Draci rozhodně nechtěli, aby se o nich v tomhle novém světě vědělo. Kdepak! Pohádkové nesmysly se o nich šířily všude možně. A kdoví, jestli už sem někdo z pohádkového světa nezabloudil.

Takže když se ozvalo PRÁSK, na obloze se objevil první FLEK.

To si vydechl první drak. Nahoře byl chladný vzduch, takže se z jeho horkého dechu vysrážela bělounká pára, která ho perfektně zakrývala. Zůstal hezky v bezpečí a dolů se vůbec nechystal.

„Ať si dole užívají, co vidí. Pozorovat lidi takhle z výšky je zábava. To se draku hned zlepší nálada,“ přemýšlelo pohádkové stvoření a vyhřívalo se v oblačné peřince na modrém nebi.

Takže tak vznikl první DRAKOBLAK.

Tento drak se snažil za všech okolností vnímat okolní svět pozitivně. I když se mu to v pohádkovém světě párkrát nevyplatilo, nevzdával se. Načechrával svůj drakoblak

a vesele se v něm houpal vysoko nad hlavami lidí.

Prostě se oblačil jako najatý.

Co je DRAKOBLAK?

Je to živý oblak s příběhem a srdcem.

Oficiálně je jen viditelným shlukem kapek nebo ledových krystalků v ovzduší a vzniká vypařováním vody ze zemského povrchu.

Ano, proč ne?

Ale všechno mohlo začít trochu jinak.

Draky!

Takže nejdřív tu byli draci. Jasný?

Jejich dech a jejich drakoblaky.

To proto, aby nám věci nahoře dávaly vyšší smysl tady dole.

A zároveň nám byly bližší a milejší.

Ale s kouzelnou pohádkovou výjimečností.