Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Mgr. Zuzana Carbolová, MBA

Nástupnictví v rodinných firmách

Jak uchovat majetek a hodnoty napříč generacemi

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 10 577. publikaci

Ilustrace v této publikaci byly vytvořeny za použití nástrojů umělé inteligence.
Realizace obálky Robert Prokopec
Sazba a zlom Jan Šístek
Formát ePub Jan Šístek
Odborná redaktorka Mgr. Veronika Pokorná
Počet stran 168
První vydání, Praha 2026

Vytiskla tiskárna Typodesign s.r.o, České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2026

ISBN 978-80-271-1824-3 (ePub)
ISBN 978-80-271-7907-7 (pdf)
ISBN 978-80-271-6526-1 (print)

Seznam použitých zkratek a definic

nástupnictví – nástupnictví v soukromoprávních vztazích

rodinná firma – obchodní společnost, ve které členové jedné rodiny vlastní významnou část základního kapitálu nebo udržují významný vliv nad obchodní společností nebo zastávají vrcholové pozice ve vedení obchodní společnosti

Family Wealth – rodinné bohatství ve smyslu souboru majetkových aktiv, jejichž základ položila zakladatelská generace a jejichž cílem je mezigenerační kontinuita, respektive předání na další generaci v rámci procesu nástupnictví

přímé nástupnictví – převod majetku za života zakladatele na jeho potomky (nástupnickou generaci); nebo přechod majetku pro případ smrti zakladatele na dědice (nástupce); nebo kombinace převodu a přechodu majetku ze zakladatelské na nástupnickou generaci

nepřímé nástupnictví – převod majetku nebo jeho části za života zakladatele na odpovídající ochrannou majetkovou strukturu (srov. nadační fond, svěřenský fond anebo odpovídající strukturu založenou dle zahraniční právní úpravy)

krizový plán – příprava odpovídajících právních dokumentů za situace, kdy zakladatel vybudovaného rodinného bohatství (Family Wealth) tzv. vypadne ze svých rolí (role vlastníka nebo statutárního orgánu), a to z důvodu nepredikovatelné události (smrt, nemoc či dlouhodobá neschopnost právně jednat)

Family Business Governance – systém správy a řízení rodiny, firmy a vlastnictví, který je tvořen hodnotovými (tzv. soft-law) normami a vhodně doplňuje přijaté řešení na úrovni právních norem

rodinná ústava – konsenzuální dohoda signujících členů rodiny, která má za cíl upravit vzájemné vztahy v oblasti správy a řízení rodiny, rodinné firmy a vlastnictví, respektive v oblasti správy vybudovaného rodinného majetku a podnikání, a současně má zajistit vhodnou kontinuitu v uvedených oblastech pro generace, které teprve (po nich) budou následovat

Předmluva autorky

„Co se stane s firmou, až tu nebudu?“

Tuto otázku jsem slyšela mnohokrát. Nezaznívá dramaticky. Spíše tiše, mezi řečí, ve chvíli, kdy je vyřešena daňová optimalizace, holdingová struktura i korporátní nastavení. Přesto je to otázka zásadní. Netýká se pouze majetku. Týká se rodiny, vztahů, odpovědnosti a odkazu.

Česká republika stojí v období generační obměny první porevoluční podnikatelské generace. To, co bylo budováno třicet let, dnes přechází do další fáze. Rodinné firmy tvoří významnou část podnikatelského prostředí, zaměstnanosti i regionální stability. Nástupnictví tak není pouze soukromou otázkou jednotlivých rodin, ale výzvou s širším hospodářským dopadem.

Přesto je téma předání firmy a majetku v českém prostředí dlouhodobě řešeno spíše intuitivně než systematicky. Řada zakladatelů nástupnictví odkládá. Nemyslí na situaci, kdy by náhle nemohli vykonávat svou roli. Jiní plánují předání bez skutečného zapojení další generace. Další podceňují riziko budoucích sporů mezi sourozenci nebo otázku vstupu nových členů rodiny. Častou iluzí je také přesvědčení, že samotná rodinná ústava či obecná dohoda zajistí stabilitu bez pevného právního rámce i bez skutečného hodnotového konsenzu.

Nástupnictví není jednorázový právní akt. Je to dlouhodobý proces, který propojuje odpovědnost zakladatele s připraveností nástupců. Pokud je řešení vytvářeno pro další generaci bez jejího zapojení, vzniká napětí. Pokud chybí právní struktura, vzniká riziko. Pokud však chybí sdílené hodnoty, pravidla zůstávají prázdná. Teprve propojení právního rámce a rodinných hodnot vytváří skutečnou kontinuitu.

Téma nástupnictví mě nepřitáhlo jako akademická disciplína. Přivedla mě k němu praxe. Od roku 2018 se této oblasti věnuji systematicky – právně, koncepčně i hodnotově. V rozhovorech se zakladateli i jejich dětmi jsem opakovaně viděla, že dialog mezi generacemi je nezbytný. Zároveň jsem si uvědomila, že dialog sám o sobě nestačí, pokud není podpořen promyšleným právním rámcem.

Právo v nástupnictví není formalita. Je nezbytným rámcem jistoty a předvídatelnosti. Bez něj zůstává předání majetku i řízení vystaveno nejistotě. Stejně tak samotné hodnoty bez struktury neposkytují ochranu v krizových situacích. Tato kniha proto nestaví právo nad rodinu ani rodinu nad právo. Staví je vedle sebe – jako dva pilíře, které musí fungovat současně.

Tato kniha vznikla z přesvědčení, že nástupnictví potřebuje v českém prostředí systematický přístup. Ne jako abstraktní teorii, ale jako promyšlené propojení právních nástrojů a hodnotového ukotvení rodiny – přístup, který v českém prostředí dosud nebyl koncepčně uchopen.

Pokud pomůže podnikatelským rodinám přemýšlet o nástupnictví dříve, než je k tomu přinutí krize, a pokud poskytne odborníkům pevný rámec pro jejich práci, splní svůj účel.

Poznámka autorky k původu knihy, zdrojům a metodickému přístupu

Tato publikace vychází z mé dlouhodobé odborné praxe a z rigorózní práce zpracované na Právnické fakultě Univerzity Karlovy. Právní závěry a teoretické koncepty byly přepracovány a aktualizovány tak, aby byly srozumitelné a prakticky využitelné pro podnikatelské rodiny i jejich poradce.

Právní terminologie je na některých místech vědomě zjednodušena. Nejde o rezignaci na přesnost, ale o snahu o praktickou použitelnost při spolupráci se zakladatelskou i nástupnickou generací. Cílem je, aby právní rámec byl srozumitelný těm, kterých se bezprostředně týká.

Kniha vychází z právní úpravy České republiky platné a účinné v době jejího sepsání.

Kniha je strukturována tak, aby mohla být čtena postupně i selektivně. Některé klíčové principy se proto v textu opakují. Toto opakování je záměrné. Nástupnictví samo je procesem, v němž se základní otázky odpovědnosti, rolí a hodnot opakovaně vracejí. Opakování zároveň umožňuje čtenáři otevřít knihu v kterékoli části, aniž by mu unikal širší kontext.

Publikace nenahrazuje individuální právní poradenství. Nabízí systematický rámec pro odpovědné rozhodování v procesu mezigeneračního předání.

1.Nástupnictví jako proces kontinuity

Rodinné firmy jsou zdefinice projektem přesahujícím jednu generaci. Ne proto, že by každá firma musela „přežít“ své zakladatele, ale protože rodinné podnikání bývá budováno stichým předpokladem pokračování– podnikání, odpovědnosti, hodnot, ačasto irodinné identity. Právě proto se vurčitém okamžiku téměř nevyhnutelně otevře otázka nástupnictví.

Včeském prostředí nabývá toto téma zvláštní naléhavosti. Mnohé podnikatelské rodiny dnes stojí uprvní skutečně masové generační obměny po roce 1989 azároveň nemají dostatek domácích příkladů, podle nichž by bylo možné „opisovat“. Nástupnictví tak bývá vnímáno jako tabula rasa– jako situace, vníž je třeba teprve hledat správný rámec, jazyk ipostup.

Aprávě zde je důležité udělat první, zásadní posun, ato nevnímat nástupnictví jako jednorázovou událost, ale jakozodpovědný aplánovaný myšlenkový proces. Zodpovědný proto, že zakladatelská generace má vurčitém rozsahu ve své diskreci, jak svybudovaným majetkem naloží, ato za života ipro případ smrti. Plánovaný proto, že dobré předání vyžaduje čas, ato jak na přípravu po právní stránce, tak především na přípravu zapojených osob. Vpraxi se opakovaně potvrzuje, že úspěch generační obměny stojí na dvou jednoduchých, ale jasných postulátech:jak odpovědně zakladatel kpředání přistoupí ado jaké míry jej bude plánovat včase.

1.1Význam nástupnictví vrodinných firmách

Nástupnictví je vrodinných firmách jeden znejzásadnějších– azároveň nejrizikovějších– momentů jejich existence. Nejde jen otechnickou otázku převodu majetkové účasti vrodinné firmě, výkonu funkcí či předání řízení. Jde oproces, vněmž se prolíná právo, ekonomika, rodinná dynamika ihodnotový rámec. Právě tato mnohovrstevnatost vysvětluje, proč nástupnictví nelze redukovat na jednorázový akt ani na čistě formální právní řešení.

Rodinné firmy se od nerodinných společností liší především svou mezigenerační perspektivou. Zatímco unerodinných struktur je běžné uvažovat oprodeji, fúzi či likvidaci jako oracionálním vyústění podnikatelského cyklu, rodinné firmy bývají budovány spředpokladem pokračování. Tento předpoklad se netýká pouze podnikání, ale irodinného majetku, odpovědnosti ahodnot, které zakladatelé sfirmou spojují.

Právě vtomto bodě se však často skrývá největší úskalí, atedy že samotná mezigenerační ambice kontinuitu nezaručuje. Naopak– bez vědomého asystematického přístupu může být zdrojem napětí, nejasností avkrajním důsledku iselhání. Zkušenosti zpraxe izahraniční výzkumy opakovaně potvrzují, že nejčastější příčiny zániku rodinných firem nebývají čistě ekonomické, ale spočívají vnezvládnutém předání vlastnictví, rolí aodpovědnosti mezi generacemi.

Tento vzorec vystihují itradiční rčení napříč kulturami: anglosaské „from shirtsleeves to shirtsleeves in three generations“, španělské „padre bodeguero, hijo caballero, nieto pordiosero“, čínské „fu bu guo san dai“– avčeském kontextu známé „první generace buduje, druhá udržuje atřetí utrácí“. Tyto jevy nejsou kritikou rodinného podnikání jako takového, ale upozorněním na strukturální rizika, která se skaždou další generací přirozeně zvyšují. Roste počet (potenciálních) vlastníků, oslabuje se osobní vazba kvytvořenému majetku, rozostřuje se smysl vlastnictví astoupá riziko konfliktů.

Zásadní je však jedna věc– selhání nástupnictví není náhodné ani nevyhnutelné. Velmi často je důsledkem jeho dlouhodobého odkládání, bagatelizace nebo zúžení na otázku „kdo firmu převezme“. Takto redukovaný pohled přehlíží, že nástupnictví se netýká pouze jedné generace ani jednoho okamžiku včase. Je to proces, který musí být koncipován sohledem na budoucí vývoj rodiny, rozšiřování okruhu vlastníků aproměny rolí.

Skutečná výzva proto nespočívá jen vtom, zda se podaří předat firmu zrukou zakladatele na jeho nástupce. Výzvou je vytvořit takové uspořádání, aby se tento proces mohl včase opakovat, aniž by každá generace musela začínat „od nuly“. Jinými slovy: cílem není zvládnout jedno nástupnictví, ale nastavitmezigenerační kontinuitu jako dlouhodobý audržitelný stav.

1.1.1Omezigenerační kontinuitě majetku, rolí, odpovědnosti ahodnot

Mezigenerační kontinuita vrodinných firmách není pouhým předáním majetku zjedné generace na generaci následující. Takové pojetí by redukovalo komplexní realitu rodinného podnikání na pouhý převod nebo přechod majetku. Opomíjelo by, že spolu smajetkem se vždy předávají irole, odpovědnost ahodnoty. Kontinuita proto nevyjadřuje konkrétní právní titul nabytí majetku, ale stav, vněmž je rodinný majetek, podnikání iodpovědnost spravována způsobem umožňujícím jejich zachování arozvoj napříč generacemi.

Zkušenost zpraxe ukazuje, že zakladatelé si pod nástupnictvím často představují především formální přípravu právních dokumentů. Právní část je bezpochyby jedním zpilířů procesu– bez práva nelze převody, struktury ani budoucí „pravidla hry“ spolehlivě uchopit. Úspěšné nástupnictví však zahrnuje ito, co bývá paradoxně opomíjeno, atopřípravu lidí(členů rodiny imanagementu) avyjasnění očekávání všech zúčastněných osob vširším ekosystému rodinné firmy. Pokud se očekávání nepojmenují včas, může se stát, že navrhované řešení nebude pro nástupce nebo ostatní klíčové aktéry přijatelné aformálně dokonalá právní konstrukce se vpraxi mine účinkem.

Mluvíme-li okontinuitě majetku, neměli bychom jej chápat pouze jako soubor ekonomických aktiv. Rodinný majetek bývá nositelem zkušenosti apráce předchozích generací ačasto isoučástí rodinné identity. Kontinuita majetku proto není jen otázkou jeho finanční hodnoty, ale především otázkou toho, jakou roli má majetek vrodině plnit ajaký význam má nést napříč generacemi. Převod majetku sám osobě tuto kontinuitu nezajišťuje– je pouze nástrojem, který má sloužit předem vyjasněnému smyslu azáměru rodiny.

Vedle kontinuity majetku je třeba věnovat pozornost také kontinuitě rolí. Rodinné podnikání je totiž typické prolínáním vlastnických, řídicích arodinných rolí, které nejsou vždy jasně odděleny ani formálně pojmenovány. Právě tomuto specifickému rysu se budou podrobněji věnovat idalší kapitoly této knihy. Kontinuita rolí přitom neznamená prosté „předání funkcí“ další generaci, ale postupné apromyšlené uspořádání odpovědností, pravomocí arozhodovacích pozic vnávaznosti na vývoj rodiny ipodnikání. Pokud tato rovina zůstane neuchopena, stává se častým zdrojem nejistoty, překrývání kompetencí anásledné eskalace konfliktů.

Srolí úzce souvisí kontinuita odpovědnosti. Ta má vrodinných firmách dvojí rozměr: právní ahodnotový. Právní odpovědnost vyplývá zvlastnictví aúčasti na řízení, hodnotová odpovědnost se váže kochraně rodinného majetku, respektování odkazu zakladatelů azohlednění zájmů budoucích generací. Kontinuita odpovědnosti proto předpokládá, že vlastnictví není vnímáno jako nárok, ale jako závazek.

Zcela zásadní složkou kontinuity jsou hodnoty. Nejde oabstraktní deklarace, ale opraktické postoje kpráci, podnikání, riziku, kontrole asolidaritě– tedy orámec, vněmž rodina interpretuje svá jednání, přijímá strategická rozhodnutí ařeší konflikty. Pokud hodnoty nejsou sdíleny avědomě předávány, kontinuita ztrácí vnitřní obsah amůže být redukována na pouhé formální vlastnictví bez hlubšího smyslu.

Ztěchto důvodů nelze mezigenerační kontinuitu zajistit výlučně prostřednictvím formálně správného řešení. Soukromé právo poskytuje nezbytný rámec pro převod apřechod majetku, vymezení práv apovinností angažovaných osob azajištění právní jistoty. Samo osobě však nedokáže postihnout hodnotový avztahový rozměr rodinného podnikání. Právě zde se uplatňuje význam systému tzv.Family Business Governance anorem soft-law– pravidel, která doplňují právní strukturu orodinný kontext apodporují kontinuitu hodnot. Jejich smyslem není právo nahrazovat, ale vytvářet prostředí, vněmž mohou právní normy dlouhodobě fungovat abýt respektovány.

Odborná literatura často uvádí, že ideální příprava nástupnictví by měla začít svíceletým předstihem– vřádu let, nikoli měsíců. Tento čas umožňuje postupné zapojování nastupující generace, vyjasnění očekávání, odpovědností avytvoření stabilního právního ainstitucionálního uspořádání. Praxe však ukazuje, že takový předstih bývá spíše výjimkou než pravidlem. To ovšem neznamená, že kontinuitu nelze budovat ipozději. Klíčové je uvědomit si, že nikdy není pozdě začít vytvářet systém, který tuto kontinuitu umožní.

Pokud tedy nástupnictví chápeme jako proces, který má zajistit mezigenerační kontinuitu, nevyhnutelně se dostáváme kotázce,jakou roli vtomto procesu hraje právo. Právo je vrodinném podnikání často vnímáno jako „punc vymahatelnosti“– jako něco, oco se lze opřít ve chvílích nejistoty. Zároveň však platí, že slepá aplikace právních norem bez porozumění rodinnému kontextu může být stejně riskantní jako jejich úplné opomenutí. Vnásledující části proto ukážu, proč je právo vnástupnictví nezastupitelné– aproč je zároveň nutné sním pracovat citlivě, individuálně avnávaznosti na očekávání konkrétní podnikatelské rodiny.

1.1.2Role práva vnástupnictví– jistota, garance apředvídatelnost

Ačkoli bylo zdůrazněno, že mezigenerační kontinuitu nelze zajistit výlučně prostřednictvím formálně správného řešení po právní stránce, nebylo tím míněno roli práva oslabit či zpochybnit. Naopak. Role práva vnástupnictví bývá někdy chápána zúženě– jako technická sada nástrojů, která „nějak“ převede majetek zjedné generace na druhou. Ve skutečnosti právo vnástupnických procesech plní mnohem hlubší funkci. Vytváří stabilizační rámec, bez něhož zkrátka nelze kontinuitu vlastnictví, rozhodování ani odpovědnosti dlouhodobě udržet.

Zpraxe je patrné, že rodiny současně oscilují mezi dvěma extrémy– právo buď přeceňují (jako kdyby správně zvolený institut automaticky vyřešil celý proces), nebo jej naopak podceňují (jako by bylo možné spolehnout se pouze na důvěru aneformální dohody). Oba přístupy jsou rizikové. Nástupnictví je komplexní disciplína aprávo vní nefunguje izolovaně, ale bez práva se zase neobejde. Jinými slovy: právo je nezbytný pilíř, samo osobě však kontinuitu nevytváří.

Právo jako „pravidla hry“ pro další generace

Vnástupnickém plánování právo pomáhá členům rodiny, zejména druhé adalší generaci, nastavit se na budoucí podmínky. Ať už jsou tyto podmínky formulovány jednostranně zakladatelem, nebo kompromisně jako dohoda angažovaných členů rodiny, nastupující generace zpravidla prahne po „pravidlech hry“. Chce, aby byla jasná, předvídatelná aaby existovala důvěra, že budou dodržována.

Právě zde právo přináší klíčovou hodnotu– dává rodině možnost opřít se okonkrétní dokumenty ainstituty, které mají právní relevanci, atím ivyšší váhu než pouhé sliby. Nástupnická generace často potřebuje nejen „věřit“, ale také „vědět“, že energie vložená do procesu bude mít hmatatelný výsledek. Právní rovina nástupnictví tedy významně posiluje pocit spravedlnosti, snižuje nejistotu azvyšuje ochotu pravidla respektovat ive chvílích, kdy se vrodině objeví napětí.

Proč neexistuje „manuál“ aproč právo přichází až nakonec

Zkušenost ukazuje, že zakladatelé si někdy přejí slyšet jednoduché řešení– jeden postup, jeden institut, jeden „osvědčený“ návod. Jak trefně poznamenává Stanislav Servus,¹ řada podnikatelů je přesvědčena, že předání rodinné firmy dětem je jednoduchým úkonem, který lze provést podle manuálu. Jenže generační obměna není transakce typu prodeje společnosti „někomu cizímu“. Je to změna uvnitř rodinného systému, vněmž se prolínají role, emoce, očekávání adlouhodobý rodinný příběh.

Proto je liché domnívat se, že lze vnástupnictví postupovat šablonovitě, mechanickou aplikací právních norem „podle podobných případů“. Každá rodina je jiná– liší se strukturou majetku, počtem potomků, mírou soudržnosti, hodnotami ipovahami jednotlivých členů. Teprve když je tento kontext pochopen akdyž je surčitou mírou předvídatelnosti jasné, jaký dopad bude mít předání majetku na další generace, dává smysl volit konkrétní právní institut.

Ztohoto důvodu je vpraxi rizikové rozhodnout například po prvním setkání pouze se zakladatelem, bez účasti nastupující generace, že „řešením“ bude svěřenský fond, vněmž budou všichni potomci obmyšlení. Někdy to fungovat může. Často však takový postup opomíjí podstatu nástupnictví, ato opakovaně zmíněnou komplexnost ashodu očekávání. Právo nesmí být zástupnou zkratkou za práci srodinou. Má na ni navazovat.

Tři pilíře, které právo do nástupnictví vnáší

Nástupnictví se odehrává vprostředí zvýšené nejistoty. Mění se vlastnické arozhodovací struktury, proměňují se role, objevuje se přirozené napětí mezi kontinuitou azměnou. Vtomto kontextu právo typicky přináší tři propojené kvality–jistotu, garanci apředvídatelnost.

1) Jistota: „Na čem stojíme“

Jistota spočívá především vtom, že právo dokáže jasně vymezit postavení jednotlivých osob– jejich práva, povinnosti, kompetence ahranice. Vrodinných firmách, kde se osobní, rodinné amajetkové vztahy přirozeně prolínají, má tato přehlednost zásadní význam. Právní rámec pomáhá oddělit to, co je otázkou nároku po právní stránce, od toho, co patří do roviny očekávání či morálních závazků, atím snižuje riziko nedorozumění asporů.

Shrnutí: jistota jako stav přehlednosti aukotvení.

2) Garance: „Co když někdo poruší pravidla“

Druhým pilířem je garance, ato nikoli jako absolutní ochrana před všemi riziky, ale jako schopnost zajistit, aby dohodnutá pravidla nebyla pouze deklarována, nýbrž takévymahatelná. Právě vymahatelnost je hranicí mezi pouhým konsenzem askutečně funkčním systémem. Vrodinném prostředí, kde se mnoho věcí zakládá na důvěře aneformálních dohodách, hraje garance klíčovou úlohu zejména tehdy, když je důvěra vystavena tlaku– ať už vdůsledku konfliktu, vstupu nových osob do rodiny, nebo změny životní situace.

Shrnutí: garance jako pojistka proti selhání lidského faktoru.

3) Předvídatelnost: „Co se stane, když…“

Třetím pilířem je předvídatelnost. Právo umožňuje modelovat budoucí scénáře apřipravit se na situace, které dnes nejsou aktuální, ale včase pravděpodobně nastanou: rozšiřování okruhu vlastníků, změny ve vedení, vstup nových členů do rodiny nebo neočekávané události. Předvídatelnost neznamená, že lze vše naplánovat do detailu. Znamená, že lze vytvořit rámec, který umožní řešit změny bez rozvratu celého systému.

Shrnutí: předvídatelnost jako časová dimenze jistoty.

Právo jako stabilizační rámec– aproč samo nestačí

Široké pojetí role práva vnástupnictví tedy přesahuje volbu jednotlivých institutů. Právo zde funguje jako struktura, která umí propojit majetkové, organizační aodpovědnostní otázky adát jim jasný řád. Zároveň je ale nutné neustále zdůrazňovat, že právo samo osobě úspěšné nástupnictví nezajistí. Jeho účinnost je podmíněna tím, že je zasazeno do širšího rámce práce shodnotami, komunikací, očekáváními aschopností rodiny vést konstruktivní dialog.

Úloha práva vnástupnictví proto spočívá vtom, ževrámci tohoto systému vytváří pevný, přehledný avymahatelný rámec, vněmž se mohou odehrávat ity části mezigenerační kontinuity, které nelze plně formalizovat. Právo vtomto smyslu není překážkou flexibility– naopak je jejím předpokladem. Umožňuje rodině reagovat na změny, aniž by byla ohrožena kontinuita majetku, odpovědnosti ahodnot.

Příloha 1: Role práva vnástupnictví: vztah právních ahodnotových norem

1.1.3Jak se liší český kontext od zahraniční praxe

Pokud jsme si vpředchozí části řekli, že právo vnástupnictví přináší předevšímjistotu, garanci apředvídatelnost, je fér dodat ještě jednu věc– to,jak velkou roli tyto pilíře vpraxi skutečně sehrají, závisí také na prostředí, ve kterém se rodinná firma arodinný majetek vyvíjejí. Nástupnictví totiž nikdy neprobíhá ve vzduchoprázdnu. Je ovlivněno historií, kulturou, zkušeností společnosti svlastnictvím– itím, zda vdané zemi existuje dlouhodobá tradice mezigenerační správy majetku.

Česká realita: první generační obměna a„tabula rasa“

České rodinné firmy jsou vtomto ohledu ve specifické situaci. Většina znich vznikla po roce1989, tedy zhlediska historického kontextu relativně nedávno, adnes se nachází převážně vprvní nebo druhé generační fázi. Zakladatelé těchto firem sehráli klíčovou roli nejen jako podnikatelé, ale často jako hlavní nositelé rozhodování, kontroly aodpovědnosti. Jejich osobní vazba kvybudovanému majetku bývá mimořádně silná aje to logické. Mnoho rodin budovalo svůj majetek vdobě, kdy neexistovala jistota, že se pravidla hry nezmění ze dne na den.

Zahraniční praxe: dlouhodobost atzv.„paper in action“

Prakticky to znamená například to, že se dříve asystematičtěji odděluje:

• vlastnictví od řízení(ne každý vlastník musí být manažer),

• kontrola od každodenní operativy(aby firma nebyla rukojmím rodinných emocí),

Co si ztoho může odnést česká rodina– bez mechanického kopírování

1.1.4Rozdíl mezi rodinnými anerodinnými firmami

1.1.5Rozdíl mezi nástupnictvím amezigenerační majetkovou kontinuitou

1.2Generační dynamika: zakladatel, nástupce atřetí generace

1.2.1Proč se nástupnictví vpraxi tak často odkládá– teorie tzv.succession conspiracy

1.2.2Právní ahodnotové postavení jednotlivých generací

1.2.3Zakladatel jako „tvůrce“, druhá generace jako „správce“, třetí jako „strážce“

1.2.4Typické konflikty azpůsoby, jak je právní rámec může zmírnit

1.3Noví členové podnikatelské rodiny

1.3.1Jak (o)chránit rodinné jmění při rozšiřování rodiny

1.3.2Vliv manželského majetkového práva na nástupnictví

1.3.3Režimy manželského majetkového práva ajeho smluvní úprava