OFF THE EDGE

Flat Earthers, Conspiracy Culture, and Why People Will Believe Anything

Text © 2022 by Kelly Weill

This edition published by arrangement with Algonquin Books, an imprint of Workman Publishing Co., Inc., a subsidiary of Hachette Book Group, Inc., New York, New York, USA. All rights reserved.

Plochá, nikoli kulatá planeta

Proč jsou lidé ochotni uvěřit čemukoli

Kelly Weillová

Šéfredaktorka: Ivana Vrajová

Odpovědná redaktorka: Gabriela Kostašová

Překlad: Petr Kovařík

Výroba e-knihy: Lenka Pavlisová

Obálka: Petr Bernát

Copyright © ZONER a.s.

Vydání první v roce 2023. Všechna práva vyhrazena.

Zoner Press

Katalogové číslo: ZRE2309

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být reprodukována ani distribuována žádným způsobem ani prostředkem, ani reprodukována v databázi či na jiném záznamovém prostředku či v jiném systému bez výslovného svolení vydavatele s výjimkou zveřejnění krátkých částí textu pro potřeby recenzí.

Dotazy týkající se distribuce směřujte na:

Zoner Press

ZONER a.s.

Nové sady 18, 602 00 Brno

tel.: 532 190 883

e-mail: knihy@zoner.cz

www.zonerpress.cz

www.facebook.com/Zonerpress

www.instagram.com/zoner_press_brno/

ISBN epub: 978-80-7413-557-6

ISBN mobi: 978-80-7413-558-3

Věnováno J. a C., kteří mě celou cestu doprovázeli.

Obsah

Úvodem

1 – Na počátku

2 – Tyran

3 – Vtip

4 – Restart

5 – Králičí nora

6 – Sama v plochém světě

7 – Mike

8 – Plochofašisté

9 – Daleko za hranou

Poděkování

Poznámky

Úvodem

To léto, rok předtím, než se zřítil k zemi, Mike Hughes amatérsky experimentoval s raketovým pohonem. Vůbec se mu nedařilo.

„Dneska zase problém,“ napsal mi v srpnu 2019.

„S raketou, nebo s počasím?“ zeptala jsem se.

„S raketou.“

Byl to jeho druhý neúspěch během dvou dnů a já už jsem přestala počítat, kolikrát měl problémy s větrem, padáky nebo náhradními díly rakety, koupenými na Craigslistu za 325 dolarů. Většina lidí by to vzdala už před lety, možná by si našli bezpečnější koníček. Každopádně jsem si říkala, že už se na to snad konečně vykašle.

„Musí to přece vědět, ne?“ vzpomínám si, jak jsem se ptala svého manžela. Stála jsem v naší kuchyni, jednou rukou psala zprávu Hughesovi, druhou rukou smažila omeletu a snažila se ho přemluvit, ať se na nízkou oběžnou dráhu nevydává. „V hloubi duše přece musí vědět, že je Země kulatá. Proto pořád ty ‚potíže s raketami‘. Země je kulatá a on nechce, aby se to prokázalo.“

Měla jsem Mikea ráda. Byl svéráz, ale dobrá duše. Seznámili jsme se předloni na konferenci plochozemců, tedy lidí věřících, že Země je placatá. Byla jsem tam jako novinářka zpravodajského webu Daily Beast, kam jsem psala o extremistických hnutích a konspiračních teoriích. On na konferenci sháněl peníze na start rakety s vlastní posádkou do horních vrstev atmosféry a během letu si chtěl na tvar planety udělat vlastní názor. Seděli jsme a povídali si jen tak, ale i o raketové technice. Během následujícího roku mi posílal aktuální informace: obrázky návrhů raket, drby z konspirační scény a pozvánky na další konspirační srazy. Tohle nebyl člověk, který by si přál smrt. Byl to muž, který prožil šest bombastických desetiletí a neměl v úmyslu skončit. Takže když mi psal o tom, jak celé léto řeší problémy s raketami, říkala jsem si, že se mu snad konečně rozsvítí. Copak někdo opravdu věří, že je Země placatá?

„Šílený Mike“ Hughes však věřil – ve všelijak posháněné raketové součástky, v letové výpočty na papírku, v sebe sama, a především v plochou Zemi.

Teorie ploché Země, kvůli níž byl Hughes ochoten vystřelit se do stratosféry, představuje hluboké nepochopení světa. Ale tuto teorii a ty, kdo jí věří, rovněž nikdo nechápe. Setkáními s vyznavači teorie ploché Země jsem strávila roky na konferencích po celých Spojených státech a o víkendech jsem s nimi dělala rozhovory, přičemž jsem se s některými skamarádila, zatímco s jinými jsme si moc nesedli. Někteří mi volali o právní radu a jiní mě označovali za sabotérku, která chce hnutí poškodit. Ať už jako jejich spojenec, nebo úhlavní nepřítel, strávila jsem mezi nimi dost času na to, abych s nimi souhlasila v jedné zásadní věci: téměř všechno, co většina lidí o teorii ploché Země ví, je omyl. Možná jste se v dětství učili, že lidé očekávali, že Kryštof Kolumbus z okraje ploché planety někam spadne. Nebo jste možná byli svědky, jak někdo označuje představu, že je Země placatá, za příklad zpátečnické středověké evropské ideologie. Pravda je taková, že přinejmenším v pátém století před naším letopočtem už řečtí astronomové a matematici zjistili, že Země je kulatá, a zveřejnili výpočty, které to dokazovaly. V Kolumbově éře byl už model zeměkoule běžně přijímán stovky let. (Ve skutečnosti můžeme mýtus o představě ploché Země za Kolumba připsat autorovi knihy „Rip Van Winkle“ Washingtonu Irvingovi, který si jej zřejmě víceméně vymyslel ve svém silně přikrášleném Kolumbově životopise ve 20. letech 19. století.) Teorie ploché Země je nová myšlenka, která se objevila v jedné utopické komuně v Anglii až několik desetiletí po Irvingově vyprávění o Kolumbovi. Na počátku devadesátých let devatenáctého století se v USA rozšířila v náboženských komunitách, ve druhé polovině dvacátého století našla domov u skeptiků, kteří se zabývali přistáním na Měsíci, a koncem roku 2010, tedy ve stejné době, kdy se Mike Hughes pustil do výzkumu raketové techniky, se stala velmi populární.

Hughes byl živoucí připomínkou dalšího omylu, kterého se lidé v souvislosti s tímto hnutím dopouštějí: že zastánci ploché Země jsou nějací blázni pohybující se na okraji společnosti. Plochozemci však žijí mezi námi – často tak nenápadně, že pokud byste se nezeptali, ani byste si toho nevšimli. Někteří z nich mají děti, někteří jsou letečtí inženýři samouci a někteří jsou profesionální sportovci. Někteří jsou chytří, někteří laskaví, někteří nejsou ani jedno, ani druhé, a nejméně dva z nich vydali špatné rapové písně, které chválí jak plochou Zemi, tak Adolfa Hitlera. Celkově však plochozemci tvoří široké spektrum lidí, kteří jsou jen zřídkakdy hloupější nebo výrazně odlišní od ostatních.

Jejich teorie obvykle tvrdí, že Země je plochá jako létající talíř frisbee, po obvodu obklopená ledem a možná uzavřená velkou neprostupnou kupolí. Podrobnosti se u jednotlivých věřících liší. Většina zastánců teorie ploché Země (ale ne všichni) nevěří v existenci vesmíru. Ačkoli mnozí z nich odmítají pojem gravitace, někteří tvrdí, že planeta neustále zrychluje pohyb směrem vzhůru, zatímco jiní s tím nesouhlasí a tvrdí, že jediný důvod, proč nelétáme vzduchem jak pouťové balónky, je ten, že lidé jsou těžší než vzduch. Pokud se však na konferenci o placaté Zemi nedostanete do sporu o nuance této teorie, nebudou hrát nijak zásadní roli. Plochou Zemi je nejlepší chápat nikoli jako reálnou vědu se smysluplnými specifiky, ale jako naprostý vrchol konspiračního myšlení. Členové tohoto hnutí věří, že vlády a vědci aktivně šíří „lež o zeměkouli“, aby ovládli svět tím, že pošpiní náboženské učení nebo vzbudí v lidech pocit bezvýznamnosti vůči obrovskému vesmírnému prostoru. Za posledních 150 let se tato bizarní teorie rozšířila díky tomu, že využila tradiční pochybnosti i nové formy komunikace, od novin přes rozhlas až po internet.

Dnešní svět vypadá jinak, než když jsem na této knize začala pracovat, a to nejen proto, že jsem za tu dobu strávila s plochozemci spoustu času. Rozsáhlé občanské nepokoje, zpochybnění prezidentských voleb a vypuknutí katastrofické pandemie zasely do Spojených států tolik podezření, že musím předem objasnit, jakým způsobem termín „konspirační teorie“ používám. Jan-Willem van Prooijen, psycholog specializující se na konspirační teorie, uvádí pět kritérií, podle nichž lze nějakou víru označit za konspirační teorii: teorie musí vysvětlovat souvislosti mezi událostmi a aktéry; pachatelé musí jednat záměrně; do spiknutí musí být zapojeno více lidí; spiknutí a podvod musí být zlovolné (nikoliv dobromyslný klam, jako je utajení nečekané oslavy narozenin); a podvod musí být trvalého rázu. „Konspirační teorie“ pro účely této knihy označuje neprokázané tvrzení o tajném, záměrném a zlovolném spiknutí, jako je plán na utajení skutečné podoby světa. Konspirační teorie jsou způsoby, jak v době nejistoty vytvořit řád a dát světu smysl. Umožňují nám formulovat naše obavy do podoby, které rozumíme.

Víra v konspirační teorie je velmi rozšířená. Celá řada studií na různých kontinentech zjistila, že nějakou konspirační teorii podporuje více než polovina respondentů. Některé z těchto teorií se časem ukazují jako pravdivé. Spojené státy se podílely na prokazatelně skutečných spiknutích na vlastní půdě (např. spiknutí FBI s cílem zdiskreditovat Martina Luthera Kinga Jr.) i v zahraničí (např. spiknutí Reaganovy vlády s cílem nelegálně prodat zbraně Íránu a z výtěžku podpořit kontrarevolucionáře v Nikaragui). Ve světle těchto odhalení může podezřívavost připadat mnoha Američanům oprávněná, dokonce rozumná. Nejsem v tomto ohledu výjimkou. Jsem například až militantně, i když neprokazatelně, přesvědčená, že atentátníkovi z Oklahoma City Timothymu McVeighovi pomáhali sympatizující a nikdy neobžalovaní příslušníci hnutí hlásajícího bělošskou nadřazenost. Mít hodinu času a panáka kořalky, klidně vám o tom budu vyprávět a možná přitom i kreslit různé mapy a schémata. Mé přesvědčení nejspíš znamená, že mě lze považovat za konspirační teoretičku.

Konspirační víra však není bez následků. Plochá Země může mít pro své stoupence, lidi vedené náboženským přesvědčením, nedůvěrou k autoritám nebo vírou v pochybné nauky, ničivé následky. Jeden pastor poté, co se zúčastnil konference o ploché Zemi, přišel o práci. Jistá žena, známá zastánkyně teorie ploché Země na internetu, se zamilovala do podobně smýšlejícího muže, ale stala se předmětem nových konspiračních teorií, když prohlásila – a on to popřel – že na ní spáchal sexuální násilí. Jiný plochozemec byl zatčen za pokus o distribuci letáků o ploché Zemi na základní škole. O teorii ploché Země a další konspirační teorie se začal zajímat bývalý manžel jedné popové hvězdy, což ho přivedlo do králičí nory, která vedla k účasti na konspiračním shromáždění ve Washingtonu, které skončilo vpádem dalších účastníků do jedné z budov Kapitolu, ve které sídlí americký Kongres. Když jsem se v roce 2018 poprvé setkala s Mikem Hughesem, ukázal mi model „rockoonu“, rakety/balonu, s nímž hodlal vzlétnout do horních vrstev atmosféry, aby pořídil snímek, který by placatost planety prokázal. O rok a půl později při startu rakety zahynul, pravděpodobně v důsledku použití padáků z druhé ruky, které mu v předchozím roce způsobily značné potíže.

Když Hughes v únoru 2020 zemřel, uvědomila jsem si, že i po letech, která jsem s plochozemci strávila, jsem se v nich stále mýlila. Předpokládala jsem, že Hughes na nějaké podvědomé úrovni ve skutečnosti nevěří, že Země je placatá; že jeho rakety vždy příhodně selžou ráno předtím, než mají vystartovat do vesmíru, aby teorii dokázal, nebo že se jeho lety vždycky drží dostatečně nízko, aby se vyhnul nebezpečí a pohledu na zakřivený horizont.

Mýlila jsem se. Plochozemci to myslí smrtelně vážně.

1 | Na počátku

Byli mezi nimi žebráci i učenci a nezaměstnaní krajkáři, snílci a opilci, dobří i beznadějně špatní farmáři. Byli mezi nimi zedníci, někteří poctiví a jiní využívající mezery ve stavebním zákoně k daňovým podvodům. Byli ve sporu s místním tiskem, čelili obvinění ze sexuálních skandálů a byli věčně rozhádaní. A v letech 1838 až 1841 všichni společně trčeli v té nejhorší malé utopické komunitě v celém anglickém hrabství Cambridgeshire.

„Věnovali mnohem víc pozornosti pivním krámkům a společnosti nejnižších prostitutek“ než své práci, stěžoval si jeden z nich na své sousedy.

„Aby bylo Společenství úspěšné, musí být všichni účastníci spořiví a pracovití a nesmí jako pan Kirk často vstávat až po snídani,“ stěžovali si jiní na soudruha v anonymním společném dopise do komunálních novin.

Jednalo se o Manea Fen, krátce existující socialistickou komunu vybudovanou s velkým úsilím na kraji mokřadů. Pracovali v ní idealisté s jemnýma rukama, kteří se bouřili proti průmyslové revoluci v Anglii, a místní dělníci, kteří chtěli dostat víc než jen hladovou mzdu. Byla nadějí pro lidi hledající nový svět. A tak ho našli, i když ne takový, jak si představovali. Už za dva roky se celý projekt změnil v ostudnou blamáž, která svého zakladatele uvrhla do dluhů, a většina jejích členů se vrátila do slušné společnosti. Ale sotva na usedlostech Manea Fen vyrašil plevel, začalo se po celé zemi šířit skutečné vývozní zboží této komuny. Z bažinatých plání Manea Fen se zrodila moderní teorie o ploché Zemi, konspirační teorie tak odvážná, že mohla zastínit celou planetu. Mohl za to jediný člověk.

Samuelu Birleymu Rowbothamovi bylo dvaadvacet let, šlo o radikála a podle popisu v socialistických novinách občas ujížděl na rajském plynu. V roce 1838 začal snít o novém světě. Toho roku jako jeden z prvních odpověděl na výzvu místního farmáře k vybudování plánované utopické společnosti Manea Fen. Rowbotham a farmářský tovaryš William Hodson byli stoupenci Roberta Owena, utopického socialisty, který snil o velkolepých, rozsáhlých rájích tvořených družstevními dělnickými komunami. (Owen, který působil ještě před příchodem hvězd socialismu, jako byl Karel Marx, nevolal po celospolečenském třídním boji a revoluci, ale po vzorových komunách, které by světu ukázaly, jak žít v míru.) Rok 1838 byl pro anglické utopisty obdobím rozkvětu. Dělníci, na konci první průmyslové revoluce chudí a otrávení, se sdružovali v experimentálních pracovních osadách, kde doufali, že se jim podaří zrychlující se soukolí kapitalismu nějak rozbít.

Fotografií Rowbothama se mnoho nedochovalo. Pokud se o ně budete zajímat na konferenci o ploché Zemi, možná vám někdo prodá starou brožuru s jeho fotografií, na které je zachycen jako přísný muž středního věku s kulatým obličejem. Já si ho však raději představuju, když byl mladý, ne jako stárnoucího muže ze zaprášené knihy, ale jako mladého idealistu, který by naprosto v pohodě mohl fungovat i v jednadvacátém století. Mladý Rowbotham bral drogy a vedl spory o obskurní politické názory s ostatními socialisty v jejich nenápadných novinách. Nahraďte tyto noviny sociálními sítěmi a byl by k nerozeznání od desítek lidí, se kterými se běžně setkávám. Rowbotham měl se současnými uživateli Twitteru ještě jednu společnou vlastnost: žil v době zralé pro konspirační teorie.

Konspirační myšlení není podivná patologie, která se u někoho vyskytuje a u jiného chybí. Je to součást mentálního procesu, který je v nás všech pevně zakódován, a to v Rowbothamově éře, před ní i po ní. Stejné schopnosti abstrakce, díky nimž jsou lidé dobří v odhalování pravidelností a zákonitostí (například předvídání bouřek, když se stahují temná mračna), nás mohou přimět představovat si je tam, kde neexistují, zejména když se cítíme vystresovaní nebo bezmocní. Než abychom se trápili v neznámu, raději si vyprávíme příběhy o skrytých příčinách našich potíží. Dělá to tak každý z nás. Například poté, co jsem třikrát propadla u řidičské zkoušky, se mi v koutku mysli vynořilo vysvětlení: Možná, že zkušební inspektoři v autoškole museli tajně nechat propadnout určité množství žáků. Stresová situace (jsem prokazatelně špatná řidička) spolu s nepochopenou zákonitostí situace (zjevná nemožnost složit zkoušku) a uklidňujícím vysvětlením (nepředstavovala jsem nebezpečí pro silniční provoz; utlačovala mě železná bota státu) proměnily mé zpackané podélné parkování v konspirační teorii. Ve čtvrtém kole jsem prošla.

Konspirační teorie v nás zkrátka vytvářejí falešný pocit bezpečí, protože nám poskytují vysvětlení věcí, které nám připadají nepochopitelné a které nemáme pod kontrolou. Tato dynamika nás může ovlivnit značně hloupým způsobem. Nizozemští psychologové například zjistili, že pokud byli studenti požádáni, aby popsali situaci, která v nich vyvolala pocit bezmoci, s větší pravděpodobností následně uvěřili konspiračním teoriím o kontroverzní vlakové trati v blízkosti kampusu.

Hlavní příčinou nejistoty a pocitu ohrožení bývají období rychlé industrializace a příjmové nerovnosti, jako je to, v němž žil Rowbotham a dnes pravděpodobně i my. Například ve Spojených státech během druhé průmyslové revoluce na konci 19. století zaznamenaly noviny nárůst konspiračně laděných dopisů redakci, což současní badatelé přičítají obavám dělníků, že z nich nové technologie udělají nezaměstnané. Ačkoli v době Rowbothamova mládí nebyly noviny všeobecně rozšířené, vyvolala první průmyslová revoluce podobné obavy jako ta druhá, včetně těch, které inspirovaly Owena k budování komunit přátelských k dělníkům.

Ve snaze vybudovat antikapitalistickou utopii v rychle se industrializující Anglii podnikli Rowbotham a Hodson cestu po existujících owenovských komunách, aby získali podporu pro své vlastní úsilí ve Manea Fen. Zatímco se však Hodson, oddaný socialista, který nakonec kvůli oddanosti myšlence zkrachoval, soustředil na získávání členů a shánění finanční podpory, Rowbotham nejspíš spřádal teorii o tajném spiknutí. Později napsal, že mu vrtala hlavou už od dětství.

Rowbotham tvrdil, že už od dětství věřil, že žije na ploché planetě. Už na počátku 19. století to údajně stačilo k tomu, aby se mladý Rowbotham dostal ve škole do potíží. Ačkoli Američané jednadvacátého století rádi vykreslují Brity z minulých století jako zastánce teorie ploché Země (například reklama na Super Bowl 2020 zobrazovala anglické rolníky, kteří o ploché Zemi hovořili), že je planeta kulatá se vědělo už tisíce let. V Rowbothamově době se ve školách už dávno vyučoval poměrně moderní model sluneční soustavy.

Rowbotham tvrdil, že školní výuku odmítal a že nechodil do hodin astronomie, které považoval za prolhané. Tyto pochybnosti se ještě prohloubily, když hledal potvrzení své víry v bibli. Došel k závěru, že pokud je model sluneční soustavy sira Isaaca Newtona – kulaté planety obíhající kolem kulatého Slunce – pravdivý, pak je Bůh mrtvý. „Znovu a znovu mě přepadal pocit, že pokud se Newtonův systém jeví tak věrohodný a velkolepý ve svém rozsahu a komplexnosti, mohl by být přece jen správný,“ napsal Rowbotham později o své cestě k ploché Zemi, „a pokud ano, pak nemůže existovat žádné nebe pro budoucí lidskou útěchu; žádná vyšší existence než na této zemi; žádná duchovní a nesmrtelná stvoření, a tedy žádný Bůh ani Stvořitel.“

Byl Rowbotham v dětství skutečně zastáncem ploché Země? Máme k dispozici pouze jeho vlastní, nejspíš nespolehlivá slova. Ale ještě předtím, než se komuna Manea Fen začala stavět na vlastní nohy, ovlivňoval ji Rowbotham způsobem, který ji odsoudil k zániku a proslavil teorii ploché Země.

Jako jeden z prvních členů Manea Fen měl mladý Rowbotham v kolektivu značnou moc. Hodson ho jmenoval tajemníkem skupiny a on se pustil do hledání vhodného místa pro projekt. Našel jej na břehu cambridgeského kanálu Old Bedford. Pokud šlo o založení komuny na břehu kanálu, byl Rowbotham neoblomný. „Za letních večerů by se tu krásně chodilo na procházky,“ sdělil Rowbotham svým soudruhům. Když ostatní owenovci jeho volbu odmítli (na to, aby se místo dalo prohlásit za ráj, postrádalo klikaté říční zákruty a ptačí zpěv), Rowbotham si ještě víc postavil hlavu a jeho přesvědčení začalo mít nádech fanatismu; rozhodl se, že komuna bude právě tam a nikde jinde.

Proč v duchu revoluční harmonie prostě nepřestěhovat Manea Fen do jednoho z mnoha bažinatých přírodních vodních toků v Cambridgeshire? Rowbothamova fixace na Bedfordský kanál mohla mít i jiné důvody než oddanost myšlence socialismu. Možná ho vedly postranní úmysly. Bedfordský kanál, přezdívaný Bedfordská rovina, vypadal pro nezkušené oko jako rovná čára táhnoucí se po celé viditelné délce ploché planety. Ideální místo pro každého, kdo chtěl tvrdit, že Země není kulatá. Na počátku své práce na vybudování kolonie Manea Fen začal Rowbotham opakovaně jezdit ke kanálu provádět experimenty.

Země se zakřivuje o přibližně 7,8 centimetru na kilometr na druhou. (Skuteční matematici používají přesnější vzorce, ale pro experimenty na velmi krátkou vzdálenost, jako je ten Rowbothamův, stačí aproximace.) Pokud si lehnete na břicho a podíváte se na obzor ze vzdálenosti jednoho kilometru, bude za zakřivením planety skryto sotva znatelných 7,8 centimetru Země. Pokud uvidíte na vzdálenost 3,2 kilometru, bude mít Země zakřivení 81 cm mimo zorné pole. Ve vzdálenosti necelých 10 km bude země klesat přes 7 metrů pod vaše zorné pole. Takový je víceméně zavedený model planety od doby, kdy Pythagoras kolem roku 500 př. n. l. přišel s tím, že Země je kulatá.

Rowbotham ovšem viděl svět jinak. Tvrdil, že když se s dalekohledem brodil po krk v kanálu, viděl celou výšku lodí plujících na jeho vzdáleném konci. Když kanál v zimě zamrzl, jeho dalekohled dokázal spatřit bruslaře na vzdálenost deseti kilometrů. Tyto mokré výlety se měly v budoucnu ještě proslavit. Sto osmdesát let po Rowbothamových pokusech na kanálu jsem narazila na desítky příznivců teorie ploché Země, kteří ve svých pracích citovali experimenty z devatenáctého století nebo se navzdory internetu sami vydali ke kanálu, aby si „test bedfordské hladiny“ zopakovali. Tito novodobí plochozemci mohli stejně dobře citovat fantasy román. Rowbotham se mýlil (archeologové, kteří studovali Manea Fen, pochybují, že vůbec měl odpovídající dalekohled), nebo jednoduše lhal (ti samí archeologové se pokusili jeho experiment zopakovat a zjistili, že prokazuje, že je Země kulatá). Léta o svých zjištěních odmítal s okolím diskutovat a zdá se, že nikdo z komuny jeho novou teorii nepřijal.

Rowbotham měl v té době ovšem jiné starosti. Komuna Manea Fen nefungovala a lidé to dávali za vinu jemu. Když se kolem Vánoc 1838 kolonie na březích kanálu otevřela, Rowbotham do ní nalákal nepoctivou chásku, z nichž mnohé více než práce zajímalo pití. Socialisté, kteří se přijeli podívat, byli zděšeni a obvinili ho, že dal dohromady ty nejlínější levičáky, jaké našel. (Tato obvinění nebyla úplně spravedlivá. Nejlínějším člověkem v komuně nebyl nejspíš nikdo z Rowbothamých lidí, ale muž jménem Kirk, který se tam nastěhoval z vlastní vůle a okamžitě se dožadoval práva vyhloubit si zemljanku a žít v ní jako poustevník. Různých šmelin se nejspíš účastnili i ti nejčestnější pracovníci komuny: archeologové, kteří komunu studovali, mají podezření, že se owenovci běžně vyhýbali placení daní prodejem cihel podvodně označených jako „kanalizační“ materiál, což vypadalo jako celkem jasný plán, jak vydělat na daňovém zvýhodnění výrobků na stavbu kanalizace.)

Nehledě na chyby v náborové strategii měla utopie i další problémy. Navzdory socialistickému poslání komuny někteří z prvních účastníků tvrdili, že za svou práci nedostávají žádnou mzdu. „Jsem bez domova a bez chleba,“ stěžoval si jeden muž, když po třech neplacených měsících komunu opustil. Co se týče intelektuálních cílů Manea Fen, její první obyvatelé trávili čas „hledáním chyb jeden na druhém a na všem kolem“, vedli „zbytečné diskuse“ a neustále svým soudruhům kafrali do každodenních životních drobností, napsal později člen E. Wastney. Těchto příběhů se chytly další owenovské komuny a noviny, které už byly vůči Rowbothamovu projektu podezřívavé.

Situaci následně ještě zhoršil sexuální skandál. Hodson, oficiální zakladatel Manea Fen, věřil v rovnoprávnost žen. Stejně jako mnoho mužských feministů v té době i v budoucnosti však jeho ideologické odhodlání v praxi kolísalo a ženy nikdy nehrály ve vedení Manea Fen významnější roli. Po určitou dobu Rowbothamova působení však vedení komuny odsuzovalo instituci manželství jako utlačování ženy a podporovalo volnější sexuální vztahy. Na to se vrhly všechny přední owenovské noviny. Tvrdily, že již tak nepopulární komunita nyní praktikuje volnou lásku a mnohoženství. Skandál se šířil. Owenovské výbory po celé zemi zahájily vyšetřování. Hodsonova a Rowbothamova jména se v jejich rámci začala objevovat na prvních místech a zklamaní členové komuny Manea Fen ji začali hromadně opouštět. Hodsonovi se nakonec podařilo z obvinění vyváznout. Rowbotham, který byl známý především díky tomu, že vybral špatný pozemek u kanálu a obsadil ho alkoholiky a povaleči, už takové štěstí neměl. V zoufalé snaze si místo v komuně udržet napsal v dubnu 1839 Owenovi dopis, v němž socialistického vůdce žádal, aby mu pomohl vyřešit „drobnou nejasnost v naší společnosti“ ohledně toho, zda je manželství špatné, či nikoli. Odpovědi se nedočkal.

V létě byl z obce Manea Fen vyobcován. Rowbotham „už není ani tajemníkem, ani členem tohoto společenství“, oznamoval strohý článek v novinách komuny. Celá utopie zkrachovala a byla opuštěna o necelé dva roky později.

A tak se Rowbotham potuloval po mokřadech a krom hrstky nevědeckých názorů se neměl moc čím pochlubit. Krátce se pokoušel pomáhat chudým, ale stížnosti na hádavého mladíka se jen hrnuly. Během několika měsíců všeho zanechal, zřekl se owenismu a začal naslouchat ještě okrajovějším názorům. Zbavil se jména, spojovaného se socialistickým sexuálním skandálem, a přejmenoval se na „Dr. Birleyho“. Skutečnost, že nebyl doktor, nebyla podstatná. Rowbotham se chystal vrhnout na kariéru, která má dodnes styčné body s hnutím zastánců teorie ploché Země a dalšími konspiračními scénami. Chystal se stát obchodníkem se zázračnými léky.

Lékařské podvody využívají celou řadu stejných myšlenkových postupů jako konspirační teorie. Tváří v tvář děsivým diagnózám nebo nedostupným léčebným postupům hledáme zázračný trik, který nám vrátí kontrolu nad vlastním zdravím. Je to snazší než přijmout krutou realitu, že potřebný lék nemusí být k dispozici.

Někdy bývá falešná medicína vlastně rozšířením konspirační teorie. Hnutí proti očkování, které začalo být populární koncem 90. let dvacátého století, lživě tvrdí, že vakcíny způsobují autismus a mohou vést k řadě nemocí a že vlády a lékařské úřady to kryjí z nekalých důvodů, od farmaceutických zisků po kontrolu populace. Je jedno, že výzkum tato tvrzení opakovaně vyvrátil; hnutí proti očkování žije dál. Podobné teorie pomáhají lidem vyrovnat se s pocitem bezmoci tím, že za viníky svého zdravotního stavu označují jiné lidské bytosti, které mají své záměry a motivace. Věřící se tak mohou vyhnout nepříjemné pravdě: že život a smrt mohou záviset na něčem takovém, jako je virus, který nelze u voleb odvolat z úřadu ani zažalovat za lékařské pochybení.

Zázračné léky mezitím léčí druhou stranu konspiračních názorů na zdraví a falešně tvrdí, že jsou skutečným řešením nemoci – tím, které se vlády nebo farmaceutické společnosti údajně snaží utajit. Jeden z předních moderních konspirátorů například prodává knihu, v níž se tvrdí, že cukrovku lze porazit pomocí léku, který lékaři před lidmi tají, protože „farmaceutické společnosti vás mnohem raději udržují závislé na inzulínu a lécích na cukrovku. V okamžiku, kdy tuto nemoc porazíte, přijdou o zákazníka.“ Ve snaze ukrátit si dlouhou chvíli na konferenci o ploché Zemi v roce 2019 jsem se dala do řeči s ženou, která byla přesvědčena, že přírodní potraviny dokážou vymýtit celou řadu vážných zdravotních potíží. Když v roce 2020 zasáhla Spojené státy pandemie COVID-19, oprávněně vyděšení lidé navrhovali bojovat proti záhadnému viru marnými léčebnými prostředky, jako je kurkumový prášek nebo, v případě jedné mé známé, „esenciální oleje“, které příhodně prodávala prostřednictvím pyramidového systému na Facebooku. Stejně tak v Rowbothamově době průmyslové revoluce, kdy nové továrny chrlily k nebi kouř a lidé se tísnili ve špinavých městech, objevili se šarlatánští lékaři prodávající falešné naděje a naleštěnou bídu.

Rowbotham nenabízel nic menšího než nesmrtelnost. Ve svém díle Biology: An Inquiry into the Cause of Natural Death, Showing It Not to Arise from Old Age, but from a Gradual Process of Consolidation (Biologie: Zkoumání příčin přirozené smrti, které ukazuje, že smrt nenastává stářím, ale postupným procesem konsolidace) z roku 1845 tvrdil, že stárnutí je vlastně důsledkem tuhnutí těla. K tomu, aby člověk žil věčně, stačilo dodržovat jeho speciální dietu, sestávající z kyseliny fosforečné a vápna. Tvrdil, že lékařští odborníci se tajně shodli na tom, že fosfáty jsou zázračným lékem, i když je nikdy nepředepisovali, protože se s nimi příliš obtížně pracovalo. Rowbotham však tvrdil, že objevil jedinečný způsob, jak tyto chemikálie ředit ve vodě, díky čemuž se daly snadno pít. „Je to ve všech ohledech pravá a doslova ‚živá voda‘, která nad všechna srovnání předčí takzvanou Aqua vitae alchymistů,“ napsal v jiné publikaci a tvrdil, že jeho výtvor zvyšuje výkon mozku. „Skutečně ji lze nazvat aqua sancta – novou a chemicky vytvořenou ‚svatou vodou‘.“

Ve skutečnosti vynalezl (dokonce ani nevynalezl – podobné výrobky už byly na trhu!) perlivou limonádu. Přesto se vrhl do prodeje sycených nápojů a prohlašoval je za lék na vše od astmatu až po stáří. Kdyby se Rowbothamova zázračná dieta dodržovala do písmene, nejspíš by způsobila měknutí kostí a úbytek minerálů. V jednom tragickém případě v roce 1844 Rowbotham předepsal svůj zázračný lék desetiletému chlapci, který trpěl následky mrtvice. Chlapec později zemřel a jeho rodiče na Rowbothama podali žalobu, že jejich dítě v podstatě otrávil. Porota Rowbothama osvobodila poté, co úspěšně argumentoval, že rodiče neprokázali, že jeho fosfor hrál v synově smrti nějakou roli. Budoucí lékařský výzkum ovšem Rowbothama neospravedlnil. Moderní medicína zjistila, že dnešní spotřebitelé nejspíš kyseliny fosforečné konzumují příliš, často z nealkoholických nápojů; kdyby Rowbothamův zázračný lék fungoval, byla by spousta Američanů nesmrtelná. Limonádou Mountain Dew se ale k věčnému životu dopracovat nedá – pouze zvyšuje riziko osteoporózy, jak tomu u řady dnešních konzumentů sycených limonád ostatně je. Dnes skupina zvaná „Společnost pro plochou Zemi“ (Flat Earth Society) ve své literatuře o Rowbothamovi tato lékařská fakta ignoruje a odkazuje pouze na zastaralé texty z devatenáctého století, které naznačují, že kyselina fosforečná je vlastně zdraví prospěšná.

Rowbotham měl z podvodu s fosforem stálý a slušný příjem, ale nakonec se vrátil ke svému ambicióznějšímu konspiračnímu projektu: k ploché Zemi. V roce 1849, deset let po svých prvních pokusech na Bedfordském kanálu, zveřejnil své údajné poznatky v brožuře nazvané Zetetic Astronomy: Earth Not a Globe (Zetetická astronomie: Země není kulatá). O upřímnosti přesvědčení tohoto zakladatele teorie ploché Země lze pochybovat. Rowbothamova teorie byla prodchnuta extrémně doslovným výkladem bible, což historička Christine Garwoodová popisuje jako poněkud zvláštní u někoho, kdo se kdysi stýkal s britskou socialistickou mládeží. Coby kazatel víry v plochou Zemi se Rowbotham snažil držet své skutečné jméno v tajnosti. Místo toho psal pod pseudonymem Parallax, který odkazuje na paralaxu, jev, kdy se mění perspektiva, zejména při měření polohy hvězd. Co se týče slova „zetetický“, toto řecké slovo označuje snahu vedenou skeptickým zkoumáním. V době, kdy začal Rowbotham tento termín používat, už byl rozšířený mezi radikálními britskými ateisty: tedy právě lidmi, kteří by s Rowbothamem rozhodně nechtěli mít nic společného. Podle jejich definice termín „zetetický“ naznačoval skepticismus typu „nic není svaté“, který zpochybňuje všechny uctívané postavy od královny po Krista. Rowbotham si tuto definici vypůjčil, ale obrátil její smysl a začal termín používat k propagaci doslovného výkladu bible v podobě ploché Země. „Zetetické“ podle jeho filozofie znamenalo věřit pouze tomu, co člověk může osobně pozorovat vlastními smysly. „Postupovat pouze na základě zkoumání,“ napsal ve verzi Zetetic Astronomy z roku 1881, „nepovažovat nic za samozřejmé, ale sledovat jevy až k jejich bezprostředním a prokazatelným příčinám.“ Tento termín označil za opak termínu „teoretický“, „jehož význam“, jak napsal, „je spekulativní – imaginární – nehmatatelný – spřádající teorie, ale nikoliv dokazující“.

Tento způsob uvažování s obviňováním teorie z „intrikánství“ má, pokud jde o vědecké zkoumání, zjevné nedostatky. Například jsem nikdy osobně nenavštívila Nové Mexiko. Podle Rowbothamova modelu „zeteticismu“ bych měla na Nové Mexiko jako na pojem pohlížet s hlubokým podezřením. Koneckonců moje víra v Nové Mexiko je založena výhradně na vyprávění jiných lidí. Kdo může říct, že Nové Mexiko není rozsáhlý podvod, který na mě byl z neznámých důvodů spáchán? Samozřejmě bych si mohla vytvořit teorii o Novém Mexiku a zkoumat ho na dálku. Mohla bych vést rozhovory s přáteli, kteří se tam narodili, posílat dotazy tamním politikům a konzultovat přísežná svědectví ze soudních případů v Novém Mexiku, která naznačují legální existenci státu. Tento časově náročný projekt by sice podle Rowbothamova modelu mohl Nové Mexiko posunout blíže k uznávané realitě, ale vždy by ponechával prostor pro pochybnosti, dokud bych si neobjednala letenku do Albuquerque, abych si realitu Nového Mexika ověřila na vlastní oči.

V rozhovorech se svými známými, zastánci ploché Země, jsem se s tímto způsobem uvažování setkala. „Kdybych se tě zeptal, jak rychle obíhá Země kolem Slunce na zeměkouli, ve kterou věříš, co bys odpověděla?“ zeptal se mě jeden z nich jednoho letního odpoledne do telefonu. Náhodou jsem se zrovna nacházela v centru Manhattanu a pozorovala mrakodrapy, kterým jsem věřila, že se na mě nezřítí, navzdory mým omezeným znalostem stavebních předpisů.

„Nemám tušení,“ odpověděla jsem.

„Nemáš tušení. Nemáš ani ponětí, v co věříš,“ opáčil. Chtěla jsem se ho zeptat, jestli zná své přesné GPS souřadnice a jestli to, že je nezná, znamená, že vlastně nikde nestojí, ale uvědomila jsem si, že GPS – satelitní systém globálního určování polohy – je v jeho modelu vesmíru k ničemu.

Každopádně to byla řečnická otázka. Poznání takto nefunguje. V zájmu zdravého rozumu a pokroku za hranici batolecího chápání stálosti objektů neustále vyhodnocujeme informace mimo naše omezené zorné pole. Když nám kamarád vypráví zábavnou historku, pravděpodobně věříme, že se stala, i když jsme u toho nebyli, stejně jako nechodíme po elektrickém vedení, abychom si ověřili, zda je v něm stále ještě elektřina. Zdravý skepticismus umožňuje pochybovat, aniž by se pochybnosti staly výchozím postojem.

Ani Rowbothamův zetetický model svým ideálům v praxi nedostál. Od svých prvních pamfletů se spoléhal na výběr pasáží z bible a jejich doslovný výklad tak, aby se zdálo, že vypovídají o ploché planetě. Tento postup, který byl opakem skeptického zkoumání, vyžadoval, aby čtenáři zavrhli vše, v co věřili, a slepě důvěřovali Rowbothamově omezené interpretaci tolik diskutovaného svatého textu jedné víry.

Slepé víry nebylo pro Rowbothama nikdy dost. Jeho Zetetic Astronomy, kterou během života neustále revidoval a rozšířil z šestnácti stran na stovky, obsahovala velmi nepřesnou verzi světa. Na základě svých experimentů v Bedfordském kanálu tvrdil, že Země je zcela plochá a nachází se ve středu malého temného vesmíru. Jeho mapa planety vypadala, jako by pilkou přeřízl jižní cíp zeměkoule a pokusil se ji srovnat na stůl. Severní pól podle něj ležel ve středu Země ve tvaru placky. Všechny ostatní pevniny se od pólu rozbíhaly směrem ven jako rozeklané paprsky kola. Antarktida, největší oběť jeho přeuspořádané mapy, se rozprostírala na vnějším okraji světa jako velký ledový prstenec obklopující světové oceány. Celá planeta se vznášela ve vodách jakéhosi většího, temnějšího oceánu: „velké hlubiny“, jak ji nazval.

Pokud jde o Slunce, hvězdy a Měsíc, všechny byly jen světélky na nedaleké obloze, ve vzdálenosti šest tisíc kilometrů od Země. Tyto slabé světelné body se kolem zemského disku pohybovaly v kruzích a přinášely denní světlo, když nad kontinentem procházelo Slunce, a noc, když nad ním procházel Měsíc a hvězdy. (Měsíc podle Rowbothama vyzařuje své vlastní světlo, což je v rozporu s uznávanými vědeckými poznatky, které říkají, že měsíční světlo je jen odrazem sluneční záře.) Mnohá z těchto tvrzení byla samozřejmě podložena pochybným výkladem bible. „Slunce, Měsíc a hvězdy jsou popsány jako světla, která mají pouze osvětlovat Zemi,“ napsal v knize Zetetic Astronomy a poukázal na vlastní sporný výklad Genesis 1,16-17.

Ačkoli budoucí zastánci ploché Země jeho model pozměnili a přišli s tím, že Země je obklopena kopulí, nebo zrušili jeho teorii o „velké hlubině“, Rowbothamova obecná mapa světa v rámci hnutí přetrvala. (Setkala jsem se s řemeslníkem, který prodává rozsáhlé rotující plastiky ploché Země založené na Rowbothamově mapě. Jedna z těchto soch – tři metry v průměru s javorovým rámem a LED panelem – se na internetu prodala za 3 900 dolarů.)

Rowbothamova teorie měla navíc silný apokalyptický nádech. V knize Zetetic Astronomy tvrdil, že se Země „blíží ke zkáze ohněm“. Pro jednou tento doslovný vykladač bible nemluvil o pekelných plamenech. Tvrdil, že Země se skládá z hořlavých chemických látek a že přírodní jevy, jako jsou sopky, naznačují, že ohnivý podbřišek ploché planety se snaží dostat na povrch, který se okamžitě vznítí. Varoval před budoucím „duševním a morálním zmatkem, po němž bude následovat rozklad a chemické a elektrické působení, které postačí k zapálení velké části Země a jejímu převedení do roztaveného, žhnoucího stavu“. (Rowbotham se narodil mnohem dříve, než současná věda začala varovat před klimatickými změnami způsobenými lidskou činností, takže nemohl vědět, že pokud jde o ohnivou budoucnost planety, má alespoň částečnou pravdu.)

Rowbotham se mohl inspirovat i jinými texty než biblí. Ve snaze představit světu svůj model ploché Země vydal jistý anonymní autor v roce 1819 krátkou brožuru nazvanou Anti-Newtonian, která obsahovala téměř identickou mapu. Tento anonymní autor psal, že „odsuzuje Newtonův systém vesmíru jako otce všech filozofických omylů a zla, které lidstvo v poslední době postihlo“. Spisek se nedostal do širšího oběhu a Rowbotham jej ve svém díle necitoval, ale konkrétní argumenty v něm obsažené jsou natolik podobné Rowbothamovým, že z něj zřejmě skutečně převzal velké části pro své vlastní účely.

Ať už Rowbothamova teorie byla, či nebyla plagiátem, v roce 1849 byla stejně zjevně chybná jako v roce 1819 a jako dnes. I bez obrázků kulaté Země z vesmíru uměli Rowbothamovi čtenáři v devatenáctém století vyvrátit teorii ploché Země na vlastní oči. Můžete to udělat i vy. Jděte na pláž a pozorujte lodě u obzoru. Když odplouvají, uvidíte, jak mizí trupem napřed za zakřivením Země. Blížící se lodě se objeví plachtou napřed, jakmile se vynoří. Rozdíly mezi noční oblohou na severní a jižní polokouli rovněž dokazují, že je země kulatá. Hvězdáři ve Spojených státech nebo v Rowbothamově Velké Británii vidí, jak hvězdy během noci zdánlivě obíhají kolem „severního nebeského pólu“. Pozorovatelé na jižní polokouli sledují jiný soubor hvězd, které obíhají kolem „jižního nebeského pólu“. To vše dává dokonalý smysl na glóbusu a žádný smysl na plochém modelu, jako je Rowbothamův, kde je obloha uzavřena kopulí nebo „nebeskou klenbou“. V tomto modelu s kopulí by hvězdy na jižní polokouli neobíhaly pomalu kolem nebeského pólu, ale pohybovaly by se po obloze rychlostí meteorů jako vnější okraj gramofonové desky, který sviští, aby udržel krok s pomaleji se pohybujícím středem. Novodobí bořiči mýtů mohou kulatost Země dokázat také připevněním kamery na meteorologický balón, který vyletí dostatečně vysoko, aby zakřivení Země zachytil. Ale asi nejjednodušší způsob, jak plochou Zemi vyvrátit, je prostě pozorovat východ nebo západ Slunce. Pokud máte dobrý výhled na obzor, můžete sledovat, jak se Slunce pohybuje nad nebo pod zakřivením, stupeň po stupni, jak se láme den nebo začíná noc. Kdyby se teorie ploché Země týkala pouze tvaru planety, mohli bychom ji pohřbít pomocí jejího vlastního zetetického modelu během jednoho večera.

Konspirační teorie – zdroje vytváření významů a obviňování – však znamenají víc než jen to, co se v nich tvrdí. Rowbotham představil tuto teorii právě v době, kdy se někteří jeho krajané snažili zdiskreditovat vznikající svět. Raná evoluční biologie začínala zpochybňovat staré ortodoxní představy ohledně stvoření i doslovnou pravdivost bible. Nové evoluční teorie začínaly připravovat půdu pro myslitele, jako byl Charles Darwin, který deset let poté, co Rowbotham začal poprvé kázat o ploché Zemi, vydal revoluční dílo O původu druhů. Některým lidem se tento nástup nových teorií jevil jako útok na výsadní postavení křesťanství ve světě, vedený bezbožnou vědeckou elitou. I když Rowbotham, bývalý buřič z komuny, své teorii ploché Země nevěřil zcela bez výhrad, díky její biblické doslovnosti ji mohl snadno prodat nábožensky znepokojeným lidem.

„Protože Newtonova teorie je považována za pravdivou, jsou vedeni k tomu, aby zcela zavrhli Písmo, ignorovali náboženství, pochybovali o existenci Stvořitele a nejvyššího vládce světa a popírali jej,“ napsal v knize Zetetic Astronomy. Své konspirační spisy obdařil silnou dávkou odporu vůči elitářství a obouval se do vědeckých typů, kteří „odmítají vidět cokoliv vyššího, vznešenějšího, inteligentnějšího nebo krásnějšího, než jsou oni sami…“. „Takový ateismus existuje ve znepokojivé míře mezi filozofy a mysliteli Evropy i Ameriky; a byl vytvořen a podporován především astronomickými a geologickými teoriemi dneška.“

Rowbotham ve svém díle poukázal na existenci rozsáhlého – doslova celosvětového – bujení nemorálnosti a bludů mezi intelektuály a akademiky. Patřilo k nově vznikající vlně konspiračních teorií, které taková dalekosáhlá tvrzení předkládaly. Mnohé teorie předchozích století měly užší záběr, ale s rostoucí propojeností světa nabývaly na rozsahu. V důsledku francouzské revoluce v roce 1789 si svět uvědomil možnost celospolečenského převratu a vznikly tak příběhy o abstraktnějších spiknutích zla a intrikách. Patřily sem konspirační teorie o iluminátech, bezvýznamném bavorském tajném spolku, které se však v Rowbothamově mládí v konspiračních kruzích značně rozšířily. Na konci osmnáctého století (v té době už ilumináti přestali existovat) obvinila dvojice populárních konspiračních knih tuto skupinu z toho, že je mocným okultním hnutím zodpovědným za Velkou francouzskou revoluci. Jedna taková kniha se dokonce dostala do rukou George Washingtona, který v dopise napsal, že věří, že se učení iluminátů rozšířilo i do Spojených států. Tyto porevoluční teorie se zaměřovaly méně na konkrétní osoby a stále více na tajné společnosti, jejichž cíle a činnost nebyly známé. Zastánci konspiračních teorií té doby tvrdili, že údajní spiklenci se spíše než o bezprostřední cíle, jako je politický úřad, snaží prostřednictvím obrovských sítí spřízněných intrikánů konat nejasné a často celosvětové zlo.

Rowbothamova neurčitě mlhavá teorie zapadala do vznikajícího modelu spiknutí, v němž se na blíže nespecifikovaném zlu podíleli nejmenovaní aktéři. A byla dostatečně odvážná na to, aby přilákala davy, jakmile Rowbotham začal o ploché Zemi pořádat přednášky. Zejména proto, že se zaměřil na dělnické publikum, které mělo důvod být vůči elitním institucím, které vinil ze spiknutí, podezřívavé. Svou první přednášku o ploché Zemi přednesl dělníkům ve středisku technického vzdělávání. Rowbotham sice říkal nesmysly, ale uměl je dobře podat. „V pondělí a v úterý večer pronesl poslední dvě přednášky jistý pán, vystupující pod jménem ‚Parallax‘,“ stálo v novinách Wilts Independent po Rowbothamově první přednášce, jak můžeme vidět na jednom z lichotivého souboru výstřižků, které přiložil ke své knize, „aby dokázal, že moderní astronomie je nesmyslná a rozporuplná: že Země je rovina nebo disk, a ne koule, a že Slunce, Měsíc a hvězdy samy o sobě září…“ Přednášky byly hojně navštíveny a předneseny s velkým umem, přičemž přednášející prokázal, že je důkladně obeznámen s tématem ve všech jeho souvislostech.“

Rowbothamova praxe v sociálních službách, po níž následovalo deset let uhlazeného lékařského šarlatánství, z něj udělala zdatného řečníka a diskutéra. Byl až nepochopitelně klidný a dokázal se tvářit, že argumenty zastánců kulaté Země, kteří se na jeho přednáškách objevovali, aby ho zesměšnili, dokáže smést ze stolu s naprostou lehkostí. Pokud se Země otáčí stovky metrů za sekundu, ptal se svých vyzyvatelů, jak to, že je země tak stabilní? (Později se pokusil dokázat svůj názor tím, že vystřelil z pistole přímo do vzduchu a sledoval, jak projektil dopadá poblíž, nikoliv stovky metrů daleko.) Staletí námořních plaveb kolem světa odmítl mávnutím ruky. Jistě, objevitel Fernão de Magalhães se plavil ve velkém kruhu, odpovídal tazatelům. Plavit se v kruhu zvládne každý. To ale neznamená, že obeplul zeměkouli.

Když rozhořčení zastánci kulatosti Země Rowbothama vyzvali, aby své teorie doložil pomocí světla majáku na dlouhém úseku pláže, využil jisté zvláštnosti lomu světla k tvrzení, že lucerna majáku dosvítí dál, než by to umožňovala zakřivená Země. (Ve skutečnosti byl maják díky této zvláštnosti méně viditelný, ale Rowbotham tuto anomálii využil k tomu, aby zpochybnil matematiku a prohlásil, že zvítězil.) Od počátku svého působení pod jménem Parallax se navíc chlubil tím, že jeho práce byly předčítány v Královské astronomické společnosti. Toto tvrzení mu dodávalo punc legitimity, podobně jako když současný vědec publikuje svou práci v akademickém časopise. Nejspíš nelhal, ale skutečnost by byla pro většinu vědců se špetkou sebeúcty ponižující. Brzy po vydání se jeden výtisk Zetetic Astronomy dostal k matematikovi Augustu De Morganovi, tajemníkovi Astronomické společnosti, který na zasedání společnosti četl úryvky z manifestu ploché Země čistě pro zábavu.

Ne vždy Rowbotham své debaty vyhrával. Během prvního kola přednášek slíbil dvoudenní podívanou ve městě Burnley. Jeho teorie byly v té době ještě poměrně nové a všechny mezery ve svých představách o ploché Zemi ještě nebyl připraven vysvětlit. Když na něj někdo příliš naléhal, proč trupy lodí mizí za obzorem dřív než plachty, Rowbotham přednášku ukončil. Druhý večer se už nedostavil. Přítomní si krátili čas tím, že si navzájem vyprávěli, že uklouzl a přepadl přes ledový okraj planety.

Pokud by se během konference setkal s vyvrácením své práce skutečný vědec a před svým druhým vystoupením by zmizel, nejspíš by se tím rozloučil s kariérou a důvěryhodností. Rowbotham byl ovšem v jádru především showman, nikoli vědec, a kontroverzi vyhledával kvůli platícím davům, které přitahovala na jeho přednášky. V tom často býval jeho největším spojencem tisk. Teorie ploché Země zažívala rozmach ve stejné době jako denní tisk. Nejspíš to nebude náhoda. Noviny, které byly silně zdaněny a omezeny na malé tiskárny, byly na počátku století z velké části doménou bohatých lidí. Ale po snížení kolkovného začaly noviny ve 40. letech 19. století vzkvétat a přinesly kulturu náruživého čtenářství masám, pro které bylo dříve tištěné slovo luxusem.

Stejně jako v případě dalších protržení komunikačních bariér, jako byl vznik internetu a sociálních médií o více než 150 let později, se na vrchol dostaly senzační nesmysly, jako například konspirační teorie. V této době rostoucího počtu čtenářů dostával Rowbotham pravidelně bezplatnou reklamu; dokonce i skeptické noviny psaly o jeho přednáškách jako o zdroji zábavy, několikadenní komedii pro zasvěcené, na kterou nevyhnutelně chodily davy lidí. Místo aby Rowbotham k barvitým popisům v novinách nezavdával příčinu, liboval si v hádkách. Plakáty na jeho chystané přednášky zvaly k účasti „filozofy a vědce“ spolu s lidmi všech vyznání. Přinejmenším při jedné příležitosti se pokusil přimět významného astronoma k účasti na přednášce lživým tvrzením, že jiný vážený astronom už v plochou Zemi uvěřil.

Nepotřeboval, aby s ním tito lidé souhlasili; vystačil si se show. A zatímco některé noviny se k němu chovaly jako ke klaunovi, jiné mu otevřeně lichotily, alespoň podle citátů, které hrdě přetiskl ve svých vlastních pracích: „Přednášející není teoretik a věc je natolik důležitá, že vyžaduje pozornost vědeckého světa,“ lísaly se mu do přízně jedny liverpoolské noviny v roce 1850. Athlone Sentinel se v roce 1851 rozplýval chválou a přirovnával Rowbothama k Hamletovi. Je možné, že lidé chodili, aby se Rowbothamovi a jeho myšlenkám vysmáli, ale na jejich úmyslech nezáleželo. Nakonec všichni zaplatili šest pencí za přednášku (a možná další tři šilinky za výtisk Zetetic Astronomy) a někteří z nich v plochou Zemi uvěřili. To, zda on sám své teorii věřil, už bylo jedno. Následovníci věřili a byli ochotni za jeho kázání platit slušné peníze.

Ne všichni se ovšem bavili. Někteří z prvních zastánců zásahu proti šíření nesmyslů považovali plochou Zemi za nebezpečnou ideologii. Jeden z nich, vikář z Yorku, reverend M. R. Bresher, Rowbothamovým teoriím nevěřil z teologických důvodů. Bresher rozuměl biblickým veršům, které Rowbotham citoval v kázáních o ploché Zemi, byl váženým členem místní filozofické společnosti a také se zabýval astronomií. Když Rowbotham přijel kázat do jeho města, Breshera zarazilo, kolik místních obyvatel argumenty o ploché Zemi okamžitě přijalo. „Zdá se, že mnozí z těch, kteří naslouchali horlivému odsuzování newtonovského systému jako naprosto absurdního a rozvracejícího veškerou víru v bibli, se nechali jeho deklamacemi strhnout a konvertovali k jeho systému,“ poznamenal.

Bresher byl natolik znepokojen, že sepsal 173stránkové vyvrácení Rowbothamových hlavních tvrzení. Kromě toho, že Rowbotham používá velmi selektivní výklad bible, argumentoval Bresher, používá také velmi volně příručku o majácích a na jejím základě tvrdí, že majáky jsou viditelné i za bodem, kde by je mělo zakrýt zakřivení země. Bresher poznamenal, že v rozporu se zetetickou vědou Rowbotham tyto majáky nepozoroval osobně. Kdyby Rowbotham pátral nebo se poradil s vědci, mohl zjistit, že jeho kniha je nepřesná, výpočty v ní jsou chybné nebo že nebere v úvahu, jak světlo deformuje atmosférická refrakce. Ale, pokračoval Bresher, Rowbothamovi šlo spíš o to, aby zasel pochybnosti do vědeckých modelů, než aby dokázal svou vlastní teorii. „Pečlivě jsem si zmíněnou knihu prošel a zjistil jsem, že z více než dvou tisíc případů ani těch několik vybraných ‚Parallaxem‘ pravdivost dotyčného učení nepotvrzuje,“ napsal Bresher poté, co porovnal Rowbothamovy majáky s více než dvěma tisíci uvedenými v knize Majáky světa. „A co vlastně těchto několik málo, asi třicet z více než dvou tisíc, dokazuje?“

Jinými slovy, zdálo se, že Rowbothamovu teorii podporuje přibližně 1,5 procenta majáků v knize Majáky světa, a všechny je uvedl – což není příliš zetetické. Bresher doufal, že jeho vyvrácení osvobodí věřící ze spárů fanatismu ploché Země. Mýlil se a moderní zastánci ploché Země si z něj na konspiračních fórech i po 150 letech dělají legraci, což by dobromyslného vikáře asi nepotěšilo. „Tohle má dávat nějaký smysl?“ stěžoval si na Bresherovy výpočty na jednom fóru v roce 2019 jistý plochozemec.

Zatímco kazatel nechápal, Rowbotham pokračoval v budování svého impéria. Založil několik zetetických společností, včetně pobočky v New Yorku v roce 1873. Funkcionáři této americké pobočky se téměř jistě přihlásili z legrace. Mnozí z nich byli uznávanými právníky. Jeden z nich, G. H. Colton Salter, byl americkým konzulem v Číně. Další člen, Hans Powell, byl známý lékař, který v té době působil jako šéf zdravotnictví The Grand Army of the Republic (Organizace sdružující unionistické veterány z občanské války). Reverend John Nelson McJilton byl vrchním inspektorem baltimorských veřejných škol a Lemuel Crane byl předsedou literární společnosti. Tito muži si možná z Rowbothama utahovali, ale byl to on, kdo se smál naposledy. Ve svých novinách Zetetic totiž otiskl jejich jména a tituly v oficiálně vypadajícím oznámení o založení newyorské pobočky Zetetické společnosti.

Horlivé apoštoly získal i ve Spojeném království. Jedním z neocenitelných stoupenců byl William Carpenter, majitel tiskárny v Greenwichi, který z legrace navštívil jednu z Rowbothamových přednášek a stal se z něj plochozemec. Carpenter napodobil Rowbothamův pseudonym Parallax a začal vydávat vlastní díla o ploché Zemi pod jménem Common Sense (Selský rozum). Své první velké dílo Theoretical Astronomy Examined and Exposed věnoval Parallaxovi.

„Kdysi se říkalo, že Země je placatá, ale teď se říká, že je kulatá!“ začíná úvodní báseň. „Žádný DŮKAZ se zatím ale kupodivu nenašel.“ Carpenter převzal Rowbothamovy biblické argumenty a objevil nová místa, s jejichž pomocí si mohl rýpnout do zavedené vědy. Legendární astronomové Mikuláš Koperník, Johannes Kepler a Isaac Newton odhadovali vzdálenost mezi Zemí a Sluncem různě. Carpenter tvrdil, že tento rozpor by měl zpochybnit celý obor moderní astronomie. (Koperník, Kepler a Newton nikdy neměli příležitost porovnat své poznámky, protože nežili ve stejné době a všichni používali nepřesné metody odhadu.) Tam, kde se Rowbotham stylizoval do konvenčních vědců střízlivou prózou, šel Carpenter po svých oponentech se slovním kladivem a veškerým výsměchem moderního internetového trolla. „Povídali, že mu hráli!“ napsal o vědci, který chválil schopnost vědy měřit vzdálenosti s relativní přesností. „Máme být vděční, že existují lidé, kteří dokážou vypočítat a opravit určité ‚veličiny‘: ale jediné, co dokázali, bylo to, že počítali špatně a ‚opravovali‘ své chybné výpočty.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Plochá, nikoli kulatá planeta.
Pokud se Vám ukázka líbila, na našem webu si můžete zakoupit celou knihu.