CARLTON

MELLICK III

STRAŠIDELNÁ

VAGINA

Carcosa

Kroměříž, 2018

Carlton Mellick III

Strašidelná vagina

Z amerických originálů The Haunted Vagina a Fantastic Orgy vydaných nakladatelstvím Eraserhead Press, Portland, Oregon, přeložil Milan Žáček.

Ilustrace na obálce: Ed Mironiuk (www.edmironiuk.com)

Grafická úprava obálky Josef Žáček.

V roce 2018 vydalo nakladatelství Tatiana Žáčková – Carcosa,

Ovocná 3868/7, 76701 Kroměříž,

jako svou 5. elektronickou publikaci.

1. vydání

Edice Club Bizarre, svazek 1.

Translation © Milan Žáček, 2018

Cover art © Ed Mironiuk

© Tatiana Žáčková – Carcosa, 2018

ISBN:

978-80-88243-13-7 (epub)

978-80-88243-14-4 (mobi)

www.carcosa.cz, info@carcosa.cz,

www.facebook.cz/carcosa.cz

STRAŠIDELNÁ

VAGINA

AUTOROVA POZNÁMKA

Chybí mi André the Giant.

– Carlton Mellick III, 14/4/2011 8:48

Kapitola první

Sexu se Stacy jsem se děsil odchvíle, kdy jsem zjistil, že jí straší vevagině.

Když jsme se seznámili, nějakého strašení jsem si vůbec nevšiml. Její vagina mi připadala úplně fajn. Lepší než fajn. Byla skvělá! Alespoň první rok. Ale když jsme se zasnoubili aStacy se kemně nastěhovala, uvědomil jsem si, že když spí, vychází zní prazvláštní zvuky.

Poprvé jsem si myslel, že jen tak chrápe. Potom mě napadlo, že je někde vdomě puštěná televize. Vetmě jsem slyšel hlasy – šepot, pak smích. Pak křik. Pak vytí. Zvuky byly tlumené, ale skaždou další nocí byly jakoby zřetelnější.

„Odkud se ty zvuky sakra berou?“ zeptal jsem se Stacy jednoho večera.

Zamrkala aprobudila se. „Cože?“

„Slyším hlasy. Linou se ze stěn,“ řekl jsem.

„Aha…,“ vydechla.

„Myslím to vážně.“

„Tohle nevychází ze stěn,“ řekla, „vychází to ze mě.“

„Ztebe?“

„Zmýho nitra,“ upřesnila astáhla ze sebe pokrývky aukázala si dorozkroku.

Nevěřícně jsem si odfrkl.

„Poslouchej,“ pobídla mě. Přitáhla si moji hlavu doklína auchem si ji přitlačila kvulvě.

Měl jsem pocit, jako bych poslouchal oceán vchlupaté masité lastuře.

„Ty hraješ!“ vyhrkl jsem.

Zahihňala se. Bylo to jako vtip.

Ale potom jsem to uslyšel…

Hlas, uvnitř Stacy.

Slovům jsem nerozuměl. Nějaká žena naříkala, něco blekotala vjakémsi nepříčetném jazyce. Potom mi zaječela doucha ajá jsem ze Stacyina rozkroku prudce odskočil.

Moje přítelkyně se mi smála, mhouřila své tmavohnědé oči.

„Co to je, krucinál?!“ vykřikl jsem.

„Říkala jsem ti to!“

„Co je to?“

„Duch.“

„Cože?!“

„Straší vemně,“ pronesla, dotkla se své vaginy ausmála se.

„Jak se ti tam ten duch dostal?“

„To nevím. Je tam už dlouho.“

„Proč sním něco neuděláš?“ zeptal jsem se.

„Co sním můžu dělat?“

„Nevím…, třeba naněj povolat kněze?“

„Co sním kněz udělá? Strčí mi tam kříž abude toho ducha vyhánět?“

„Třeba…“

„Ono zas tak onic moc nejde. Už jsem si naněj zvykla.“

„Jak…“

„Vlastně ho mám docela ráda.“

Zamračil jsem se naplachetnici nastěně zajejí hlavou.

„Jo,“ řekla aroztáhla si nohy přes můj klín. „Kdo jinej má strašidelnou vaginu?“ Přitiskla si dlaň nadrn vrozkroku aroztáhla si pysky, aby si ji prohlédla. „Mí předešlí kluci si mysleli, že je to docela sexy.“

Zavrtěl jsem před ní hlavou aona se usmála. Mně to připadalo nechutné. Ale fakt, že mě děsí její genitálie, ji podle všeho vzrušoval.

Potom se se mnou pomilovala. Pro ni to byl ten nejdivočejší sex, co jsme spolu měli. Mačkala mě pod sebou, sála mi popraskaný dolní ret, zavedla si můj penis dosvých strašidelných útrob audělala se zvystrašeného výrazu vmé tváři. Pro mě to byl ale ten nejdivnější sex, jaký jsem kdy zažil. Přísahám, že jsem vní té noci cítil zvláštní věci. Ošpičku žaludu se mi otíral přízračný dech.

***

Byli jsme ale šíleně zamilovaní! Vůbec jsem neuvažoval, že bych ji kvůli její strašidelné vagině opustil. Byla pro mě vším. Takhle >< jsem ji miloval! (To znamená nekonečně moc.)

Byl jsem jí pohlcený ode dne našeho seznámení. Byli jsme pro sebe cizí lidé, kteří znějakého důvodu společně usnuli vautobuse městské hromadné dopravy, já shlavou vjejím klíně, její kučeravé vlasy spuštěné přese mě jako deka avtýlu její horký dech. Když jsme se probudili, řekla: „To bylo moc příjemný,“ ajá se nani usmál. Byla hodně vysoká, zvlášť naAsiatku. Byla skoro otřicet centimetrů vyšší než já. Měla hedvábné vlnité vlasy amaličké oválné brýle.

Potom prohlásila, že kdybychom chtěli spát dál, má doma útulnou postel. Souhlasil jsem. Myslel jsem, že chce mít sex. Celou cestu kní jsem ji hltal očima, pod kabátem jsem se snažil skrývat erekci. Ale ona vážně chtěla jen spát. Bylo pozdě. Oba jsme pracovali naodpolední směně. Přišli jsme dojejí garsonky spodlahou posetou prádlem, oněmž tvrdila, že je doposledního kousku čisté, asvlékli jsme se dotriček, spodního prádla aponožek. Měla pravdu. Postel to byla rozhodně pohodlná. Byla to ta největší, nejnadýchanější postel, vjaké jsem se kdy ocitl. Celou noc se kemně tulila jako kplyšovému medvídkovi. Ani jsme nevěděli, jak se jmenujeme, ale byla to jedna znejhezčích chvil, jakou jsem zažil sjinou lidskou bytostí.

Následujícího rána jsme se představili.

„Steve!“ zvolala azpostele vyskočila až kekuchyňské lince. „To jméno nesnáším!“

Viděl jsem, jak jí pod tričkem prosvítají kakaové bradavky. Někdy vnoci si musela sundat podprsenku.

„Promiň…,“ začal jsem.

„No to se povedlo,“ řekla azobla si zkrabice cereálie smaršmelouny.

„Kdy to chceš zopakovat?“ zeptala se mě.

Pokrčil jsem rameny.

„Dnes večer?“

Přikývl jsem auž se soukal dokalhot.

Cestou ze dveří prohodila: „Setkáme se vautobusu.“

Tři týdny jsme spolu spali vjedné posteli. Ani jednou jsme neměli sex. Ani jednou jsme si nedali pusu. Ani jednou jsme si nesundali nic víc než kalhoty. Jen jsme spolu snili.

Rozhovory byly krátké. Nechodili jsme narande. Nepoznali jsme se. Jen jsme spolu spali. Pro ni jsem byl pouze plyšák stlukoucím srdcem.

***

Ale nakonec jsme se bavit začali.

Zjistil jsem, že ze všech jídel má nejradši plněné vinné listy avšechny její oblíbené filmy vznikly vRusku. Narodila se vThajsku, ale než se naučila chodit, adoptoval ji jeden bohatý afroamerický pár avětšinu života strávila nanóbl předměstí Los Angeles. Tady vPortlandu studovala deset let nauniverzitě azískávala tituly ze všech předmětů, které jí byly dostupné. Kariéra ji nezajímala. Prostě se jen ráda učila novým věcem arodiče jí všechno platili, dokud jí nebylo třicet. Pak přívod prostředků utnuli astudia musela ukončit, aby si našla práci. Tituly zfilosofie, dějepisu, ruštiny, antropologie, psychologie ahumanitních věd jí napracovním trhu bohužel nebyly kničemu, takže začala pracovat vjednom hipsterském obchodě smódou vcentru města. Tehdy došla kzávěru, že jí neskutečně baví módní návrhářství, aodté doby šetřila peníze, aby se mohla vrátit doškoly.

„Já jsem navysokou nikdy nechodil,“ řekl jsem jí.

„Fakt nikdy?“ zeptala se.

„Pořád jsem se snažil být muzikantem. Zpíval jsem ahrál nakytaru. Chtěl jsem být jako Beck nebo ten týpek ze Soul Coughing. Ale když jsem se ani podeseti letech nikam nedostal, vybodl jsem se nato. Lidi mě prostě neměli rádi. Kluby si mě přestaly zvát. Pořád jsem vystupoval navečerech amatérských zpěváků vbaru Produce Row, ale nakonec jsem toho nechal. Měl jsem plný zuby toho, jak mi nikdo netleská. Měl jsem plný zuby toho, jak mě lidi ignorujou, jak se baví ustolů, jako kdybych tam vůbec nebyl. Byla to prostě obrovská ztráta času.“

„Ato hraní tě těšilo?“ zeptala se.

„Jo,“ řekl jsem.

„Pak to ztráta času nebyla.“

Atehdy jsem si uvědomil, že ji miluju.

***

Celé měsíce jsem si neuvědomoval, že iona miluje mě. Vždycky říkala, že jsem roztomilý amalý, ale to nic nedokazovalo. Teriér je taky malý aroztomilý ajá jsem chtěl, aby mě milovala víc, než by milovala teriéra.

To, že mě miluje, jsem zjistil vden, kdy jsme se poprvé milovali. Procházeli jsme se parkem uuměleckého muzea abavili se ohudbě. Řekla mi, že si chce sestavit theremin azaložit kapelu. Zeptal jsem se jí, jestli bych vjejí kapele mohl hrát. Řekla, že ne. Nathereminu chtěla hrát Schuberta aDebussyho aprý bych tam nezapadal. Potom jsme se bavili otom, jak má vplánu natheremin zahrát Smrt adívku ajak chce tohle všechno skloubit sbondážovým vystoupením.

Cestou jsme míjeli ušmudlaného bezdomovce. Bylo mu tak čtyřicet, spal vparku nalavičce, třásl se abyl celý mokrý. Poznával jsem ho. Jmenoval se Kobliha. Nebo jsem aspoň slyšel, že mu tak říkají jeho kamarádi. Bezmyšlenkovitě jsem si svlékl kabát azabalil ho doněj. Bylo to zvláštní, protože bezdomovcům jsem už léta nedával ani drobné. Když jsem se přestěhoval doPortlandu, dělával jsem to skoro denně. Když jsem měl drobné aněkdo si oně řekl, dal jsem mu je. Ale nakonec jsem stím přestal. Hlavně proto, že jsem přestal používat hotovost azavšechno jsem platil kartou. Prostě jsem neměl drobné narozdávání. Ale říkali si oně pořád. Nároží zanárožím, den zadnem. Když jsem jim drobné dát mohl, nepoděkovali mi zaně. Když jsem se omluvil, že drobné nemám, obvykle se naštvali aplivli mi naboty. Kobliha býval shodou okolností nejhorší ze všech. Byl to zavalitý černoch vkřiklavě oranžovém svetru, který bloumal poPioneer Square. Drobné pomně nechtěl rovnou. Napřed se mě zeptal, jestli mám nějaký problém sčernochy. Odpověděl jsem mu, že nemám. Potom mě požádal openíze. Já mu je pak dával, jako by to byl důkaz, že sčernochy opravdu žádný problém nemám. Pronásledoval mě nadalší křižovatku apožadoval ještě trochu víc. Dal jsem mu všechno, co jsem měl, dokonce idolar nebo dva. Potom požádal ještě otrošku víc. Když jsem mu někdy peníze dát odmítl, nadával mi dorasistů.

Říkal: „Jo, už je mi to jasný, ty seš skin. Takže Sieg Heil, skine!“ Ařval zamnou, dokud jsem neušel dva bloky: „Sieg Heil! Sieg Heil!“

Atak jsem se ponějakých pěti šesti takových konfrontacích veškerým kontaktům sbezdomovci vyhýbal. Nenavazoval jsem snimi ani oční kontakt. Ale toho dne, když jsme se procházeli parkem, jsem Koblihovi dal kabát vceně dvou set dolarů, Koblihovi, bezdomovci, který mi nadával dorasistů zato, že jsem mu nedal peníze.

Nejsem si jistý, proč jsem to udělal. Ten kabát jsem mu dávat nechtěl. Neudělal jsem to, protože jsem si chtěl něco dokazovat. Prostě jsem uviděl chlapa, co mrzne vparku nalavičce, přehodil jsem přes něho svůj kabát ašel jsem dál. Možná to bylo proto, že jsem byl se Stacy. Možná jsem byl prostě tak šťastný, že vedle ní jdu, že jsem chtěl učinit šťastným iněkoho jiného. Nevím.

Ale když mě Stacy uviděla, že jsem se vzdal svého kabátu, jako by to byla ta nejnormálnější věc nasvětě, ještě vtom parku mě zastavila, sehnula se kemně adala mi ten nejhlubší polibek, jakého byla schopna, apotom mi těma svýma tmavohnědýma očima řekla, že mě miluje.

Té noci jsme se milovali, anež jsem se nadál, už si kemně stěhovala tu velkou nadýchanou postel.

***

Nedlouho poté jsem Koblihu znovu potkal. Pořád mi nadával donácků, ikdyž měl přes svůj oranžový svetr natažený můj kabát zadvě stě dolarů. Nedokázal jsem se naněho přestat usmívat. Znovu namě zařval „Sieg Heil!“ ajá se naněho jenom usmál. Poznal jsem, že ho to ještě víc naštvalo, protože mi pohrozil, že ze mě vymlátí duši, ale já byl toho dopoledne tak šťastný, že mě nemohlo nic rozházet.

Kapitola druhá

Teď už jsem se Stacy neměl sex přes měsíc, ale pořád jsem doní blázen. Pořád naní všechno miluju. Její vůni, její úsměv, zvuk jejího hlasu. Různé věci dělá tak jedinečným aroztomilým způsobem, až se mi ztoho chce brečet.

Takhle třeba jí hamburger zbaru UCarla Jr.: Napřed zněj plastovým příborovým nožem setře všechnu hořčici, majonézu akečup anaobale hamburgeru je rozmíchá nakašičku. Potom burger rozloží najednotlivé komponenty ahousky nařeže načtverečky. Vidličkou napíchne kousek housky akněmu připíchne nějakou další ingredienci – buď kousek masa, sýr, okurku, rajče nebo lístek hlávkového salátu. Tuhle kombinaci zamíchá vomáčce asní ji.

„Mám ráda, když je jídlo rozdělené,“ říká vždycky. „Ráda si řídím jeho chuť.“

Tohle dělá se všemi jídly. Spizzou, burrity, sendviči, lasagnemi, dokonce iskari. Je to neuvěřitelně roztomilé. Já jím taky svérázně. Vždycky, když si naberu sousto jídla, nedopustím, abych se rty dotkl příboru. Používám pouze zuby. Stacy to ale roztomilé nepřipadá. Nesnáší, jak mi zuby skřípou okovovou vidličku. Vždycky mi říká, abych toho nechal. Já toho ale nenechávám, protože ještě roztomilejší je, když je naštvaná.

Další věci, které jsou naní roztomilé: Hladí každé zvíře, které uvidí naveřejnosti. Tančí nahá naPrince. Před čtením si dočista olíže brýle. Zbožňuje veřejnou dopravu avzruší se pokaždé, když uvidí autobusovou zastávku nebo soupravu příměstské železnice. Všem dává dýška, včetně kuchařů, řidičů autobusů, zaměstnanců fast foodů aletušek astevardů, ať mají dovolené přijímat dýška nebo ne. Ikdyž její dýška jsou vždycky docela malá. Vodě, která vytéká zkohoutku, říká vodopád. Sbírá domečky pro panenky. Hraje si se svým obočím. Miluje zlaté rybky, ráda se naně dívá vakváriích adělá naně rybí obličeje, napodobuje je, když před ní otevírají azavírají tlamičky, jako by chtěly komunikovat.

Jediná věc, která mě naní docela štve, je, že má tendenci objednávat si steaky vrybích restauracích, humry vesteakových restauracích, hamburgery vmexických restauracích, fajitas vhamburgerárnách, suši včínských restauracích, chow mein vjaponských restauracích ahot dogy vždycky, když jsou vjídelníčku, vjakékoliv restauraci. Zvlášť když mě vytáhne nanějaké německé jídlo, které nesnáším, apak si objedná salát caesar skuřecím masem apolévku zmušlí.

To samé mi dělá sruským jídlem, jenže přitom se tak skvěle baví, když sobsluhou komunikuje rusky, že si to těžce užívám, ikdyž musím jíst třeba salát zčervené řepy aboršč.

Když je šťastná, je to ten nejlepší člověk nasvětě, vjehož společnosti se můžete nacházet.

Kapitola třetí

Ponějaké době se absence sexu nanašem vztahu podepsala.

„Nechápu, proč to tak řešíš,“ říká Stacy.

„Prostě mi to nepřipadá dobrý,“ řeknu já.

Říkám jí, že můžeme dělat jiné věci. Oba nás baví souložit toho druhého doanálu, ale mě ani ji nebaví se nechat takhle píchat. Už to namě zkoušela spřipínacím penisem apříjemné to nebylo ani náhodou. Opakovat už to nebudu.

To samé orál. Oba jej rádi přijímáme, ale ani jeden se nechce tomu druhému takhle věnovat. Obvykle korálu přistoupíme kompromisně. Když jí to pusou udělám já, udělá to iona mě. Bohužel už ale nejsem ochotný se přibližovat kjejí vagině. Ani penisem, ani jazykem.

„Nemusíš mi tam přece jazyk strkat,“ říká. „Můžeš mi jenom lízat světlušku.“

Světluška je její přezdívka pro klitoris.

„Ta je přece venku,“ dodává.

„Ale přesto…,“ já nato.

„Budu mít nohy usebe. Vůbec to neuslyšíš.“

Neodpovídám. Odvrací se ode mě asvléká si věci, vekterých byla vpráci, jako bychom už byli dohodnutí. Složí si brýle aschová je dopouzdra. Pohybuje se chladně amechanicky. Nejspíš je naštvaná. Nemluví se mnou, stejně jako tehdy, když jsem špatně vypral její bílý kožíšek nebo když našla fotky mých bývalých holek ajá je pak nechtěl vyhodit. Vtěchhle případech mě ignorovala azamkla se vložnici. Vtomhle případě ode mě ale chce intimnosti. Když mi rozepíná košili astahuje kalhoty, ani se mi nepodívá doočí.

Uchopí mě aobrátí mě vzhůru nohama, pak se ise mnou hodí napostel. Nevím, jak mě dokáže zvednout. Je mnohem vyšší než já aváží otrochu víc, ale není to žádná kulturistka. Je měkká aštíhlá. Oba jsme takoví.

Všedesát devítce je to trochu nešikovné. Tentokrát jsem já nahoře aona má nohy usebe. Jazykem se otírám ojejí drátovité černé ochlupení ahledám světlušku. Když ksobě pevně tiskne stehna, necítím takové nebezpečí, ale stejně se mezi ně musím zavrtat jazykem, abych našel správné místo. Stacy mě líbá nazadní stranu stehen. Když jsem nahoře, vzhledem kmé výšce mi ústy nedosáhne napenis. Ale líbá mi nohy alízá zadek.

„Nefunguje to,“ vydechnu, když mi začne žužlat šourek.

Nadzvedne mi zadek azkroutí krk, až se pode mě přece jen dostane avsune si doúst můj penis. Cítím především zuby. Jsem vešpatném úhlu. Předními zuby se mi zarývá dokůžičky, zbavuje mě erekce, kníž už jsem se skoro dopracovával. Mírně rozevře nohy. Najdu klitoris arejdím kolem něj jazykem. Je vlhčí, než jsem očekával. Musí být strašně nadržená. Nic moc dělat nemusím. Sex neměla už tak dlouho, že orgasmus by jí nejspíš přivodila ijízda nakole.

Heká mi kolem penisu. Ohlédnu se avšimnu si, že namě špulí pusu jako ryba. Rybími rty mi objímá penis, jak to dělává, když nakukuje doakvárií. Nevím, jestli se stímhle výrazem snaží vypadat rajcovně nebo co, ale znějakého důvodu se mi zněj postaví jako kůl. Možná mě prostě jen vzrušuje pohled najejí krásné tmavé rty obepínající moje mužství.

Znovu se začnu věnovat světlušce avsaju ji mezi rty, spolu sokolní kůží ji olizuju anasávám tak hluboko, jak je to jen možné. Potom ji pustím aznovu nasaju. Dělám to dorytmu jejího kouření. Svírám ji vpuse, laskám ji jazykem amezi rty se mi spokojeně přelévá světluška.

Stacy ještě otrochu víc rozevře nohy. Nevím, jestli to dělá schválně, nebo jestli se to děje bezděčně. Už vidím celou štěrbinu její vulvy, hledí namě, když ji nepřestávám lízat.

Uvnitř něco zarachotí. Je to jako slabé zemětřesení někde vdáli. Rozevřou se jí pysky azavolá namě nějaký hlas. Stacy co nejrychleji dál lížu, snažím se ji co nejdřív přivést korgasmu, abych se mohl odtáhnout odjejího rozkroku. Hlas zní stále silněji. Ošívám se naní, ale Stacy mě drží zaboky, abych jí nikam neutekl, avsává si mě ještě hlouběji dohrdla.

Zavírám oči. Zapomínám navšechno, co vidím aslyším, soustředím se jenom napocity. Soustředím se nasvůj orgán veStacyiných ústech. Soustředím se nakus jejího těla uvnitř mých úst. Blížím se korgasmu. Stacy jakbysmet. Nechávám odplynout veškeré obavy, když pode mnou pevně sevře stehna apřipravuje se kvyvrcholení.

Něco vní povyskočí. Něco mě strčí dobrady avyrazí mi ze rtů světlušku. Stacy mě naštvaně vší silou pleskne pozadku. Nepřestávám. Vytlačuje se jí pode mnou břicho, jako by se jí něco pohybovalo vděloze. Kůže se jí vyklene, jako by se vní nafukoval balonek. Snažím se tomu nevěnovat pozornost. Stacy to svou pusou dělá přesně, jak se má. Zuby už ani trochu necítím adokáže si mě vtáhnout až pokořen. Je vyloučené, abych ji zastavoval.

Dál se jí rozpíná břicho, nadzvedá mě oněkolik centimetrů. Myslím, že iStacy si už uvědomuje, že se děje něco divného, ale ani ona nedokáže přestat. Už mi připadá, jako by byla vdevátém měsíci těhotenství. Kůže se jí napíná kprasknutí. Napíná se dál adál. Už skoro jakoby dvakrát těhotná. Vyvrcholí, prudce trhne hlavou dozadu azakřičí mi dořitního otvoru. Potom si mě opět vtáhne doúst adál mě kouří apřitom úpí. Něco se vní hýbe. Hází to se mnou ze strany nastranu, ale jsem tak blízko. Tak blízko…

Udělám se jí doúst přesně vokamžiku, kdy jí zvaginy vystřelí ruka. Zaječím aodskočím, přistanu Stacy nahlavě. Penis mám až pokořen vsunutý vjejím hrdle astříkám doní semeno. Dáví se, dusí se aodstrčí mě.

„Co to je, kurva?“ vyjde ze mě nakonec, když se odplazím.

„Pomoc…,“ jen slabě zachroptí.

„Dělej něco!“ zakřičí.

***

Kapitola čtvrtá

„Na,“ řeknu.

Kapitola pátá

Kapitola šestá

Kapitola sedmá

Kapitola osmá

Kapitola devátá

Kapitola desátá

Kapitola jedenáctá

Kapitola dvanáctá

Kapitola třináctá

Kapitola čtrnáctá

Kapitola patnáctá

Kapitola šestnáctá

Kapitola sedmnáctá

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž/Copyright

Strašidelná vagína