Osudná odbočka 1

Pach krvi

Gustáv Mišalko

PROLÓG

Ticho v Apalačských horách nikdy neznamenalo pokoj. Znamenalo, že predátori práve lovia.

Peter si utrel pot z čela a pozrel na prázdnu nádrž svojho motocykla. „Sakra,“ zahromžil do hustnúceho šera. Stará lesná cesta, na ktorú ho naviedol miestny pumpár, nevyzerala ako skratka. Vyzerala ako pasca. Z hĺbky lesa sa ozývalo prasknutie konára. Nebol to zvuk vetra. Bolo to ťažké, úmyselné stúpenie niekoho, kto má topánky z hovädzej kože a v rukách niečo kovové.

Peter vytiahol baterku, no skôr než ju stihol zapnúť, z húštiny vyletel hrdzavý drôt. V nasledujúcej sekunde už Peter nekričal. Nemal čím.

KAPITOLA 1: Posledná letná jazda

Cesta 60 rozpaľovala asfalt pod kolesami stareho Jeepu tak intenzívne, že sa vzduch nad obzorom vlnil ako tekuté sklo. Vnútri auta však vládla iná atmosféra. Rádio hralo potichu nejaký starý rockový hit a smiech štyroch priateľov prehlušoval aj hučanie motora.

Sára si oprela hlavu o okno a sledovala, ako sa husté dubové lesy Západnej Virgínie menia na nekonečnú zelenú stenu. Mala to byť ich posledná spoločná jazda pred odchodom na vysoké školy.

„Povedal som vám, že táto skratka nám ušetrí aspoň dve hodiny,“ vyhlásil sebavedomo Andrej za volantom a upravil si spätné zrkadlo. „O piatej sme pri jazere, otvoríme prvé pivo a budeme sledovať západ slnka.“

„Ak nás tie tvoje ‚skratky‘ pošlú niekam do praveku,“ poznamenala Elena zo zadného sedadla, pričom nespúšťala oči z mapy v telefóne. „Signál vypadol už pred desiatimi kilometrami. Si si istý, že sme ešte stále na správnej trase?“

Andrej len mávol rukou. „Pozri sa na tie stromy. Sme v srdci prírody, Elena. Žiaden signál, žiadne maily, len my.“

Sára sa usmiala, ale v kútiku duše pocítila zvláštne pichnutie. Niečo na tom lese bolo... iné. Stromy tu rástli príliš blízko pri sebe, akoby sa snažili niečo skryť. A potom to videla. Stará, napoly zhrdzavená tabuľa s nápisom, ktorý bol takmer nečitateľný: Cesta uzavretá – Súkromný pozemok.

„Andrej, videl si to?“ spýtala sa Sára a vyrovnala sa v sedadle.

„Čo také?“

„Tú tabuľu. Písalo sa tam, že cesta je uzavretá.“

„Stará haraburda,“ odfrkol si Andrej. „Určite ju tam nechal nejaký miestny farmár, aby mu tam turisti naplašili kravy. Ver mi, viem, kam idem.“

O necelých päť minút neskôr sa však ozvalo niečo, čo nikto z nich nečakal. Puk! Ostrý, kovový zvuk, po ktorom nasledovalo zúfalé zasyčanie unikajúceho vzduchu a trhanie volantom. Auto nebezpečne zatancovalo na úzkej ceste, až kým ho Andrej s námahou nezastavil na prašnej krajnici.

V aute nastalo hrobové ticho.

„To bol defekt?“ hlesol Jakub, ktorý doteraz polo nápadne spal na zadnom sedadle.

Andrej vystúpil ako prvý, zaklial a kopol do štrku. Sára vyšla hneď za ním a pohľad jej padol na prednú pneumatiku. Nebol to len obyčajný defekt. Z gumy trčal kus podomácky vyrobeného ostnatého drôtu, pevne omotaného okolo hrubého klinca.

Sára sa rozhliadla okolo seba. Les bol zrazu úplne ticho. Vtáky spievali. Cvrčky zmĺkli. Jediné, čo počula, bolo praskanie chladnúceho motora a tlmený tlkot vlastného srdca. Mala pocit, že z hlbokého tieňa medzi stromami sa na nich niekto pozerá. Niekto, kto sa usmieva.

„To nie je náhoda,“ zašeptala Sára tak potichu, že ju počul len vietor. „Niekto to tam položil naschvál.“

Sss-tich... sss-tich... sss-tich.

KAPITOLA 2: Lov sa začína

KAPITOLA 3: Krvavé rozhodnutie

KAPITOLA 4: Mlyn mŕtvych duší

KAPITOLA 5: Mechanizmus smrti

KAPITOLA 6: Prúd zúfalstva

KAPITOLA 7: Cintorín železných tiel

KAPITOLA 8: Kovový labyrint

KAPITOLA 9: Krv a oceľ

KAPITOLA 10: V sieni mäsa

KAPITOLA 11: Hostina šialencov

KAPITOLA 12: Cena za prežitie

KAPITOLA 13: V útrobách zeme

KAPITOLA 14: Hra na ozvenu

KAPITOLA 15: Posledná rozbuška

KAPITOLA 16: Vlci v uniformách

EPILÓG: Tieň v zrkadle

Copyright