Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.
Automatizovaná analýza textů nebo dat ve smyslu čl. 4 směrnice 2019/790/EU a použití této knihy k trénování AI jsou bez souhlasu nositele práv zakázány.

Ing. Martina Burešová

JAK MLUVIT S DĚTMI O PENĚZÍCH 

První kroky k finanční gramotnosti pro děti od 3 do 10 let

Vydala GRADA Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
tel.: 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 10 503. publikaci

Realizace obálky Robert Prokopec
Sazba Robert Prokopec
Odborná redaktorka: Ing. Michaela Průšová
Počet stran 224
První vydání, Praha 2026
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod a.s.
© GRADA Publishing, a.s., 2026

ISBN 978-80-271-6411-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-6410-3 (pdf)
ISBN 978-80-271-6026-6 (print)

Úvod

Tuto knihu jsem připravila pro rodiče dětí zhruba ve věku 3 až 10 let. Pro ty, kteří chtějí své děti naučit zacházet s penězi přirozeně, srozumitelně a bez zbytečného tlaku.

Finanční gramotnost nezačíná u tabulek, investic ani složitých pojmů. Začíná doma. V každodenních situacích. V otázkách, které děti kladou. V malých rozhodnutích, která společně děláme.

Možná máte pocit, že o penězích sami nevíte všechno. Možná si nesete zkušenosti z vlastního dětství, kdy se o penězích nemluvilo vůbec, nebo naopak jen ve stresu. Téma peněz je citlivé. Dotýká se jistoty, hodnot, strachu i možností.

Pokud při čtení zjistíte, že jste některé věci dosud dělali jinak, není to důvod k výčitkám. Tato kniha není o dokonalosti. Je o posunu. Každý krok, který uděláte dnes, může být novým začátkem.

Cílem této knihy je dát vám jednoduché a praktické tipy, jak dětem předat základy finanční gramotnosti. Takové základy, které jim pomohou porozumět tomu, odkud peníze přicházejí, jak s nimi zacházet, jak o nich rozhodovat a jak nést důsledky svých voleb.

Každá kapitola je koncipována tak, abyste si jako rodiče mohli nejprve přečíst úvod do tématu. Následují aktivity, které můžete s dětmi vyzkoušet, a příběhy, které jim můžete přečíst nebo o nich společně mluvit. Kniha je určena k opakovanému používání. Nemusíte ji přečíst celou najednou. Můžete se k jednotlivým částem vracet podle toho, co právě řešíte.

Nepotřebujete být odborníkem na finance. Stačí být rodičem, který je ochotný vést otevřený rozhovor a dát dítěti prostor učit se zkušeností.

Základy, které děti získají v tomto věku, si ponesou dál. Ne jako seznam pravidel, ale jako způsob přemýšlení. A právě ten může být jejich největší výhodou.

Kapitola 1

Odkud se berou peníze

Úvod pro rodiče

Děti se spenězi setkávají velmi brzy, ikdyž jim ještě nerozumí. Vidí placení kartou, hotovost, bankomat, slyší rozhovory onákupech arozhodování. Peníze jsou přirozenou součástí každodenního života rodiny, jejich skutečnému významu ale dítě dlouho nerozumí.

Dítě vnímá, že díky penězům lze získat různé věci, ale nevidí celý proces, který knim vede, ani práci, čas aúsilí. Peníze tak mohou působit jako samozřejmost, něco, co prostě „je“, když je potřeba. Objevují se ve chvíli, kdy si chceme něco koupit, azase mizí.

Pokud dítěti tyto souvislosti postupně neukazujeme, začne si vytvářet vlastní představy. Peníze pak může vnímat jako něco odděleného od běžného života, od práce rodičů iod hodnoty věcí. Právě tady vzniká prostor pro nepochopení toho, proč se někdy rozhodujeme jinak, než by si přálo, nebo proč některé věci musí počkat.

Tato kapitola je věnovaná úplným základům. Nejde oučení pojmů ani čísel. Jejím cílem je pomoci dítěti pochopit, že peníze nejsou kouzlo ani náhoda, ale výsledek lidské činnosti. Že souvisejí sprací, úsilím ahodnotou toho, co lidé umějí anabízejí ostatním.

Budeme si povídat otom, odkud se peníze berou, proč rodiče chodí do práce ajak spolu souvisí práce, odměna ahodnota.

Proč na tom záleží

Skrze peníze se děti velmi brzy učí mnohem hlubší věci. Když dítě začíná chápat, odkud se peníze berou aproč je dospělí mají, netrénuje jen vztah kpenězům, ale izákladní životní dovednosti, které bude potřebovat po celý život.

Postupně si začíná uvědomovat, že:

•věci nevznikají samy od sebe,

•práce znamená čas, energii aschopnosti,

•každý člověk přispívá svým dílem,

•iono samo může být užitečné.

Peníze se tak nestávají jen prostředkem knákupu, ale symbolem výměny lidského úsilí ahodnoty toho, co lidé umějí anabízejí ostatním.

Představte si pětiletou Aničku, která se ptá, proč musí maminka ráno odcházet do práce. Maminka jí vysvětlí, že vpráci pomáhá lidem aže za to dostává peníze, ze kterých pak rodina může koupit jídlo, oblečení azaplatit bydlení. Pro Aničku je to možná první moment, kdy se propojí dvě věci, které do té doby existovaly odděleně, ato práce rodiče afungování rodiny.

Učit děti openězích apráci proto neznamená připravovat je na svět dospělých příliš brzy. Znamená to dávat jim pevný základ, na kterém mohou stavět zdravý vztah ksobě, ke své budoucí práci ikpenězům samotným.

Co se děje vhlavě dítěte

Vztah kpenězům se udětí netvoří ve chvíli, kdy dostanou první bankovku do ruky. Vzniká mnohem dřív. Vtom, co dítě každý den vidí, slyší azažívá.

Dítě pozoruje, jak se doma mluví openězích, jak rodiče chodí do práce, jak reagují na placení, rozhodování nebo odmítnutí nákupu.

Pro malé dítě nejsou peníze čísla ani částky. Jsou symbolem. Nesou vsobě emoce jako klid, napětí, radost, ale někdy inejistotu. Dítě ještě nechápe rozpočty ani souvislosti, ale velmi dobře vnímá atmosféru, která kolem peněz panuje.

Jedním zdůležitých momentů vdětském vnímání je pochopení jednoduché vazby:

někdo něco udělá– něco se tím vytvoří– něco se za to vrátí.

Tato souvislost se neobjevuje najednou. Dítě ji skládá postupně zmalých střípků. Když vidí, že rodič odchází do práce, když slyší, že díky práci rodina funguje, když zažije, že ijeho vlastní snaha má nějaký výsledek.

Právě tady se rodí první pocit hodnoty úsilí. Ne ve smyslu výkonu, ale ve smyslu: „To, co dělám, má smysl.“ Dítě nepotřebuje velké úkoly ani odměny. Stačí mu zažít, že jeho zapojení něco mění, že pomohlo abylo užitečné.

Způsob, jakým dospělí mluví opráci apenězích, se proto pro dítě stává tichým vzorem. Pokud slyší hlavně stížnosti, stres apocit nátlaku, může si vytvořit obraz práce jako něčeho nepříjemného. Pokud ale vidí, že práce je součástí života, která má smysl, učí se kní přistupovat světším klidem.

Pochopení souvislosti mezi prací apenězi tak není pro dítě jen informací. Je to vnitřní zkušenost, která se dotýká pocitu bezpečí, vlastní hodnoty adůvěry ve svět.

Jak se téma práce objevuje vběžném životě

Dítě vidí, že rodiče ráno odcházejí aodpoledne se vracejí. Slyší slovo práce, ale dlouho neví, co se za ním skrývá. Vidí placení kartou, hotovost upokladny, nákup tašek plných jídla. Spojení mezi prací apenězi pro něj ale není samozřejmé.

Právě proto je důležité, aby práce byla viditelná. Dítě nepotřebuje znát název pozice ani detailní popis činností. Potřebuje pochopit základní princip. Že rodiče někam chodí, něco tam dělají, někomu tím pomáhají, aza to dostávají peníze, díky kterým rodina funguje.

Pomáhají jednoduché věty, které si dítě dokáže představit.

„Vpráci pomáhám lidem.“

„Vyrábím věci, které pak někdo používá.“

„Učím děti.“

„Starám se oto, aby něco dobře fungovalo.“

Stejně důležité je zapojení dítěte do chodu domácnosti. Nejde oplacené úkoly, ale ozkušenost, že každý člen rodiny nějak přispívá. Prostírání stolu, zalévání květin nebo úklid hraček nejsou výkonem. Jsou součástí společného fungování. Dítě tak zažívá, že ijeho činnost má smysl.

Přínosné jsou ikrátké rozhovory zběžného dne. Vobchodě, na cestě domů, při placení. Když rodič pojmenuje, že za věcmi stojí práce různých lidí, propojuje známý svět dítěte sširšími souvislostmi.

Astejně důležité je nechat dítě ptát se. Otázky jako „Proč to stojí tolik?“ nebo „Proč si to nekoupíme,“ nejsou problémem. Jsou příležitostí.

Jak opráci apenězích mluvit

Mluvit sdětmi opráci neznamená vysvětlovat všechno do detailu. Znamená být dostupní pro rozhovor areagovat pravdivě, klidně apřiměřeně věku. Dítě nepotřebuje znát konkrétní částky ani rodinný rozpočet. Potřebuje pochopit souvislosti.

Jak mluvit sdětmi ve věku 3–5 let

Malé dítě potřebuje konkrétní obrazy. Místo abstraktních pojmů pomáhá popis činnosti.

Můžete říct:

„Vpráci pomáhám lidem, aby měli to, co potřebují.“

„Tatínek opravuje věci, aby dobře fungovaly.“

„Za práci lidé dostávají peníze aztěch pak kupujeme jídlo aplatíme bydlení.“

Když se dítě ptá, proč si něco nemůžeme koupit, může zaznít:

„Teď se rozhodujeme dát peníze na jiné věci.“

„Na tohle si peníze našetříme.“

„Teď vybíráme něco jiného.“

Takové odpovědi učí dítě, že rozhodování je součástí práce spenězi.

Hra může být mostem kpochopení. Můžete navrhnout:

„Na co si dnes zahrajeme? Na doktora, prodavače nebo učitele?“

Dítě si skrze hru osvojuje role azačíná chápat, že práce má mnoho podob akaždá znich má svůj smysl.

Jak mluvit sdětmi ve věku 6–10 let

Starší děti už dokážou chápat širší souvislosti. Zajímají se oto, kdo co dělá, proč mají lidé různá povolání aproč si někdo může dovolit víc než jiný.

Můžete říct:

„Lidé mají různé práce akaždá přináší jinou odměnu.“

„Některé práce jsou náročnější na čas nebo odpovědnost, aproto jsou jinak ohodnocené.“

„Každá práce je důležitá, protože bez ní by něco nefungovalo.“

Můžete se ptát:

„Co myslíš, co všechno dělá máma nebo táta vpráci?“

„Komu lidé svou prací pomáhají?“

„Jaká práce by tě bavila aproč?“

Když dítě začne přemýšlet osouvislosti mezi prací apenězi, můžete pokračovat otázkami:

„Jak myslíš, že lidé dostávají peníze?“

„Proč mají za různé práce různou odměnu?“

Tyto otázky není potřeba hned celé vysvětlovat. Stačí krátká odpověď aprostor pro další přemýšlení.

Když přijdou citlivé otázky

Děti se přirozeně ptají:

„Proč musíš chodit do práce?“

„Proč si to nekoupíme?“

„Proč nemáme tolik peněz jako někdo jiný?“

Můžete odpovědět:

„Chodím do práce, protože tím pomáhám astarám se oto, aby naše rodina fungovala.“

„Každá rodina má jiné možnosti arozhoduje se podle svých potřeb.“

Důležité je vyhnout se hodnocení lidí podle výše příjmů. Dítě si zrozhovorů odnáší nejen informace, ale ipostoj. Pokud mluvíme srespektem, učí se respektu.

Když dítě odpoví jinak, než čekáme, není potřeba ho opravovat. Mnohem důležitější je reagovat se zájmem:

„To je zajímavé, řekni mi otom víc.“

„Jak jsi na to přišel?“

Tím dáváme dítěti najevo, že jeho myšlenky mají hodnotu aže přemýšlení je vítané.

Co si dítě ztěchto rozhovorů odnáší

Dítě se postupně učí orientovat ve světě plném lákadel. Zjišťuje, že ne všechno, co se třpytí, má pro něj skutečný význam. Učí se naslouchat svým pocitům azároveň je zkoumat, aby nejednalo jen podle prvního impulzu.

Postupně si vytváří vnitřní kompas. Díky němu dokáže rozlišit cenu od hodnoty, reklamu od reality avlastní přání od tlaku okolí.

Aprávě to je dovednost, která mu bude sloužit dlouho po tom, co zapomene na konkrétní hračku.

Rozdíly, které dítě potřebuje postupně pochopit

Dětský svět je zpočátku jednoduchý. Věci prostě jsou, dějí se afungují. Jak dítě roste, začíná si tento svět třídit ahledat vněm souvislosti. Právě vtéto fázi je velmi důležité pomáhat mu rozlišovat jemné, ale zásadní rozdíly, které souvisejí spenězi aprací.

Nejde oto, aby dítě znalo definice. Jde oto, aby si postupně vytvářelo vnitřní orientaci, co kčemu patří aproč.

Práce ×pomoc

Jedním zprvních rozdílů, které je dobré dítěti ukázat, je rozdíl mezi prací apomocí.

Pomoc je přirozenou součástí rodinného života. Když dítě uklízí své hračky, prostírá stůl nebo pomáhá vynést odpadky, přispívá kfungování domácnosti. Tyto činnosti nejsou pracovním výkonem, ale součástí společného života.

Práce naopak znamená, že někdo nabízí svůj čas adovednosti nad rámec běžných povinností adostává za to odměnu. Tento rozdíl pomáhá dítěti pochopit, proč se za některé činnosti neplatí aproč jindy může přijít odměna.

Odměna ×dar

Odměna souvisí skonkrétní činností. Je reakcí na úsilí, které někdo vynaložil. Pomáhá dítěti vidět přímou souvislost mezi tím, co udělalo, atím, co získalo.

Dar naopak přichází bez podmínky. Je projevem vztahu, radosti nebo lásky. Když dítě pochopí, že dar není odměnou za chování, učí se přijímat idávat bez pocitu, že musí něco vracet. Toto rozlišení je důležité ipro pocit bezpečí. Dítě ví, že láska avztahy nejsou závislé na výkonu.

Peníze ×věci

Děti často vnímají peníze hlavně skrze věci, které si za ně mohou koupit. Postupně je ale dobré ukazovat, že peníze avěci nejsou totéž.

Peníze jsou prostředkem. Věci jsou výsledkem. Když se dítě učí tuto souvislost chápat, začíná rozumět itomu, že se peníze mohou používat nejen knákupu, ale také kodkládání, sdílení nebo pomoci druhým.

Hodnota ×cena

Možná nejjemnějším, ale velmi důležitým rozdílem je rozdíl mezi hodnotou acenou.

Cena je číslo na cenovce. Hodnota vyjadřuje to, co pro nás věc znamená. Některé věci mohou mít vysokou cenu, ale malou osobní hodnotu. Ajiné pořídíme téměř zadarmo, apřesto pro nás mají obrovský význam.

Když dítě začne tento rozdíl vnímat, učí se dívat na svět méně povrchně. Učí se, že ne všechno se dá vyjádřit penězi aže skutečná hodnota často souvisí sčasem, vztahem aúsilím.

Rodič jako vzor

Děti se neučí openězích apráci jen ztoho, co jim říkáme. Učí se především ztoho, jak žijeme. Sledují naše reakce, slyší naši komunikaci, vnímají emoce, které sprací apenězi spojujeme.

To, jak rodiče mluví osvé práci, má na dítě větší vliv než jakékoli vysvětlování. Pokud dítě opakovaně slyší, že práce je jen povinnost, nutné zlo nebo něco, co nás vyčerpává, může si postupně vytvořit představu, že peníze vznikají za cenu nepohody astresu. Pokud naopak vidí, že práce přináší užitek aumožňuje rodině fungovat, učí se vnímat práci jako přirozenou součást života.

Neznamená to, že bychom měli svou práci idealizovat nebo předstírat, že je vždy radostná. Děti nepotřebují slyšet, že je všechno dokonalé. Potřebují ale cítit, že práce má význam. Že ikdyž je někdy náročná, dává smysl aje zdrojem jistoty.

Stejně důležitý je ivztah rodičů kpenězům. Děti velmi citlivě vnímají, zda jsou peníze zdrojem neustálého napětí, hádek nebo obav. Pokud se openězích mluví jen vsouvislosti se strachem anedostatkem, může si dítě vytvořit pocit, že peníze jsou nebezpečné nebo že onich není bezpečné mluvit.

Rodič nemusí být dokonalý. Stačí být vzorem. Uvědomovat si, že každá poznámka opráci, každé povzdechnutí nad penězi ikaždé klidné rozhodnutí dítěti ukazuje, jak se ktěmto tématům stavět.

Nejčastější chyby rodičů

Většina chyb, které rodiče voblasti peněz apráce dělají, nevzniká ze špatného úmyslu. Vznikají ze snahy dítě ochránit, ulehčit mu život nebo ho motivovat. Přesto mohou mít dlouhodobý dopad na to, jak si dítě vytváří vztah kpenězům, práci ivlastní hodnotě.

Mlčení openězích apráci

Jednou znejčastějších chyb je openězích apráci nemluvit vůbec. Rodiče někdy věří, že tím dítě ochrání před starostmi dospělých. Jenže ticho nevytváří bezpečí, vytváří prostor pro domněnky.

Dítě si pak vysvětluje situace po svém. Může mít pocit, že peníze prostě jsou, nebo naopak, že jsou něčím špatným, očem se nemluví. Přitom stačí jednoduché, klidné věty, které dítěti dají základní orientaci.

Věty onedostatku avýčitky

Věty typu „na to nemáme peníze“, „peníze nerostou na stromech“ nebo „kdybys věděl, kolik to stojí“ mohou vdítěti vyvolat pocit viny. Mnohem bezpečnější je mluvit orozhodování avolbách, otom, že peníze rozdělujeme mezi různé potřeby aněkdy je potřeba počkat.

Znehodnocování vlastní práce

Když rodiče opakovaně mluví osvé práci jako oněčem, co je nebaví nebo vyčerpává, dítě si tento obraz přebírá. Může pak vnímat práci jako nutné zlo, které je potřeba přežít, aby byly peníze. Ikdyž práce není vždy ideální, je důležité ukazovat, že umožňuje rodině fungovat.

Placení za všechno

Pokud je každý úklid, pomoc nebo běžná povinnost spojena spenězi, dítě se může naučit, že cokoliv udělá, musí být zaplaceno. Tím se stírá rozdíl mezi pomocí, prací aodpovědností. Dítě pak může ztratit přirozenou motivaci pomáhat bez očekávání odměny.

Srovnávání sostatními

Srovnávání sjinými rodinami, sourozenci nebo spolužáky může vdítěti vytvářet pocit méněcennosti. Věty typu „oni si to můžou dovolit“ nebo „podívej se, jak to mají ostatní“ odvádějí pozornost od vlastních hodnot amožností rodiny. Dítě se potřebuje učit vnímat svou vlastní realitu, ne se neustále poměřovat.

Nejčastější otázky rodičů

Je na tohle téma dítě ještě moc malé?

Tuto otázku si klade většina rodičů. Ale záleží na způsobu, ne na věku. Malé dítě nepotřebuje rozumět částkám ani pojmům. Potřebuje chápat jednoduché souvislosti, že věci nevznikají samy od sebe aže si lidé navzájem pomáhají prací.

Nebude dítě pořád chtít peníze, když onich budeme mluvit?

Otevřený aklidný přístup pomáhá dítěti pochopit, že peníze jsou prostředek, ne cíl. Že souvisejí sprací, rozhodováním ahodnotami rodiny.

Co když svoji práci nemám rád/a?

Nemusíte svou práci idealizovat. Důležité je, aby byl zvašich slov cítit smysl arespekt, ne rezignace.

Místo vět typu „Já tu práci nesnáším.“ můžete říct například:

„Některé části práce mě baví víc, jiné míň.“

„Práce mi umožňuje, aby naše rodina fungovala.“

Jak mluvit openězích, když jich nemáme dost?

Dítě nepotřebuje znát detaily ani se podílet na starostech dospělých. Zároveň ale vnímá, když je doma napětí. Pomáhá mluvit orozhodování, ne onedostatku:

„Teď dáváme peníze na důležité věci.“

„Některé věci si dopřejeme jindy.“

Tím dítěti dáváte pocit jistoty, že máte situaci pod kontrolou.

Hry aaktivity

Děti se nejlépe učí skrze vlastní zkušenost. To, co by pouhým vysvětlováním mohlo zůstat abstraktní nebo nezajímavé, se díky hrám aaktivitám proměňuje vněco konkrétního asrozumitelného. Téma práce apeněz se tak nepředává formou „musíš“, ale jako přirozené objevování souvislostí.

Skrze hry aspolečné činnosti děti postupně zjišťují, že práce znamená pomáhat abýt užitečný, že úsilí má svou hodnotu, že odměna nepřichází náhodou aže ne všechno, co děláme, musí být zaplaceno. Tyto zkušenosti si neodnášejí jako poučky, ale jako prožitek.

Každá zaktivit pracuje sjiným typem zkušenosti. Někde dítě něco vytváří, jinde pozoruje, rozhoduje se nebo spolupracuje sostatními. Není cílem projít všechny aktivity postupně ani je „splnit“. Stačí si vybrat tu, která je dítěti blízká aodpovídá jeho věku ipovaze.

Přehled aktivit

Než se pustíte do jednotlivých her podrobně, tady je stručný přehled aktivit, které můžete sdětmi vyzkoušet. Každá znich ukazuje jinou stránku práce ajejí hodnoty.

1. Hra na profese

Dítě si hraje na různé role askrze hru objevuje, že práce znamená pomáhat ostatním. Učí se, že každá profese má smysl aže lidé disponují různými dovednostmi.

2. Sklenice práce apomoci

Jednoduchá vizuální aktivita, která dítěti ukazuje, že snaha azapojení zanechávají stopu. Dítě se učí vnímat hodnotu vlastního přispění.

3. Kdo všechno se podílel

Aktivita, která dítěti ukazuje, že za každou běžnou věcí stojí práce mnoha lidí. Pomáhá pochopit, že věci nevznikají samy od sebe.

4. Pomáhám, protože chci

Zkušenost spomocí bez finanční odměny. Dítě zažívá pocit užitečnosti aučí se rozlišovat mezi pomocí aprací.

5. Práce navíc aodměna

Aktivita, která jasně rozlišuje mezi běžnou povinností aprací navíc. Dítě si bezpečně osahá vztah mezi úsilím adohodnutou odměnou.

6. Rodinný den práce

Společná aktivita celé rodiny, která ukazuje, že práce je přirozenou součástí života aže když každý jednotlivec přispěje, celek funguje lépe.

Jak si vybrat, kterou aktivitu začít

Každé dítě je jiné. Některé se učí hlavně tím, že si věci osahá azahraje, jiné potřebuje pozorovat apřemýšlet, další se nejlépe zapojí skrze spolupráci nebo rozhovor. Proto není důležité vyzkoušet všechny aktivity, ale najít tu, která dítěti dává smysl právě teď.

Důležité je, aby dítě mělo pocit, že svět práce objevuje vlastním tempem, bez tlaku abez očekávání výkonu.

Podle věku

3–5 let

Nejlépe fungují jednoduché hry, kde vidíme smysl práce hned. Vhodná je Hra na profese aaktivita Kdo všechno se podílel. Dítě potřebuje krátké situace, jasné role ajednoduché pojmenování výsledku: „Díky tobě to funguje.“

6–8 let

Děti začínají více přemýšlet osouvislostech. Dobře fungují aktivity Pomáhám, protože chci aPráce navíc aodměna. Dítě už dokáže rozlišit mezi povinností aprací navíc achápe smysl dohody.

9–10 let

Starší děti zvládnou složitější úvahy ohodnotě práce. Vhodné jsou aktivity Kdo všechno se podílel aRodinný den práce. Dítě potřebuje prostor přemýšlet, diskutovat avidět, že jeho přínos má skutečný význam.

Začněte jednou aktivitou, která dítěti sedne nejvíc. Jakmile ji přijme azačne jí rozumět, můžete se ktématu vracet znovu aznovu vrůzných obměnách. Není důležité stihnout všechno. Důležité je, aby si dítě postupně vytvořilo zdravý vztah kpráci, úsilí avlastní hodnotě způsobem, který je mu přirozený asrozumitelný.

Aktivita 1: Hra na profese

Proč to funguje

Dítě si skrze hru přirozeně uvědomuje, že práce není jen místo, kam dospělí odcházejí, ale způsob, jak lidé pomáhají ostatním apřispívají ktomu, aby svět fungoval. Zároveň začíná vnímat, že každý má svou roli aže práce má mnoho podob.

Jak na to

1.Vyberte si sdítětem jednu nebo více profesí, které zná ze svého okolí, například lékaře, prodavače, učitele, řidiče nebo pekaře.

2.Zahrajte si na role. Můžete použít hračky, kreslení, převlékání, nebo si jen povídat a„předstírat“, co by daný člověk dělal.

3.Během hry se ptejte jednoduchými otázkami, například:

„Co ten člověk dělá?“

„Komu pomáhá?“

„Co by se stalo, kdyby tuhle práci nikdo nedělal?“

4.Pokud chcete, role si vystřídejte. Dítě si vyzkouší být tím, kdo pomáhá, itím, kdo pomoc potřebuje.

Během hry můžete také pojmenovávat souvislosti slovy jako:

„Vidíš, každý tady má nějaký úkol.“

„Bez téhle práce by to nefungovalo.“

„Lidé dělají různé věci, ale všechny jsou důležité.“

„Jaká práce by tě bavila nejvíc?“

Na co si dát pozor

Nejde osprávné odpovědi ani ovýkon. Neopravujte dítě anenuťte ho chápat věci „správně“. Smyslem je společná hra aobjevování souvislostí.

Varianta podle věku

3–5 let

Krátké hry, jednoduché role ahodně fantazie. Stačí jeden základní úkol apojmenování: „Pomáháš, to je práce.“

6–10 let

Více detailů asouvislostí. Dítě dokáže přemýšlet otom, co práce obnáší, komu pomáhá ajak spolu jednotlivé role souvisejí.

Aktivita 2: Sklenice práce apomoci

Proč to funguje

Dítě vidí, že jeho snaha azapojení nezmizí hned, ale zanechávají stopu. Uvědomuje si, že práce apomoc mají hodnotu samy osobě, ikdyž nejsou hned spojené spenězi nebo odměnou.

Jak na to

1.Najděte společně průhlednou sklenici, dózu nebo krabičku.

2.Sklenici si spolu ozdobte apojmenujte, například Sklenice práce nebo Sklenice pomoci. Dítě tak získá pocit, že je „jeho“.

3.Domluvte se, za co se do sklenice budou přidávat symboly, například za pomoc doma, snahu, dokončení úkolu nebo práci navíc.

4.Do sklenice vkládejte jednoduché symboly úsilí, jako jsou třeba kamínky, fazole, knoflíky nebo papírky.

5.Občas se usklenice společně zastavte akrátce si řekněte, co jednotlivé symboly připomínají aproč tam přibyly.

Během toho můžete používat jednoduché věty, například:

„Tady je za to, že jsi pomohl.“

„Vidíš, kolik věcí už jsi zvládl.“

„Tohle je práce, která pomohla ostatním.“

Na co si dát pozor

Sklenice není odměna ani bodování. Nepoužívejte ji kporovnávání nebo hodnocení. Slouží jen ktomu, aby dítě vidělo smysl svého úsilí.

Varianta podle věku

3–5 let

Velké, dobře viditelné symboly akrátké pojmenování hned po situaci. Dítě potřebuje rychlou souvislost mezi tím, co udělalo, atím, co se ve sklenici objeví.

6–10 let

Dítě může samo navrhnout, za co by symbol do sklenice přidalo. Krátký rozhovor otom, co bylo snadné aco už vyžadovalo víc snahy, pomáhá prohlubovat porozumění.

Aktivita 3: Kdo všechno se podílel

Proč to funguje

Dítě si začíná uvědomovat, že věci kolem něj nevznikají samy od sebe. Za každým předmětem nebo jídlem stojí práce lidí, kteří si navzájem pomáhají. Díky tomu se svět propojuje do srozumitelného celku apráce přestává být abstraktní.

Jak na to

1.Vyberte jednu běžnou věc, kterou má dítě rádo nebo ji denně používá, například rohlík, jogurt, tričko, knihu nebo hračku.

2.Společně si povídejte otom, kdo všechno se musel zapojit, aby se tato věc dostala až kvám domů.

3.Role pojmenovávejte nahlas apostupně, například pekař, řidič, prodavač, výrobce, autor.

4.Pokud chcete, můžete si jednotlivé lidi nakreslit do řady, spojit je čarami nebo je jen vyjmenovat prstem na obrázku či vprostoru.

5.Na závěr se společně zastavte uotázky, bez koho by to celé nešlo.

Během rozhovoru můžete říkat například:

„Každý tu měl svůj úkol.“

„Bez některých lidí by tahle věc vůbec nevznikla.“

„Všichni si takhle navzájem pomáhají.“

Na co si dát pozor

Nesnažte se hledat, kdo pracoval nejvíc nebo nejdůležitěji. Smyslem aktivity je spolupráce, ne porovnávání.

Varianta podle věku

3–5 let

Vyberte jen dvě až tři role apoužívejte jednoduchá slova. Stačí myšlenka, že někdo něco udělal aněkdo další to přinesl.

6–10 let

Dítě zvládne delší řetězec rolí amůže samo navrhovat, kdo další se mohl zapojit. Můžete si povídat iotom, že některé práce nejsou vidět, ale jsou důležité.

Aktivita 4: Pomáhám, protože chci

Proč to funguje

Dítě si zažije, že ne všechno, co dělá, je práce za odměnu. Některé věci děláme proto, že jsme součástí rodiny achceme pomoci. Díky tomu se učí rozlišovat mezi pomocí aprací achápe, že obojí má ve světě své místo.

Jak na to

1.Zapojte dítě do běžné situace, kde je pomoc přirozená, například prostírání stolu, zalévání květin, úklid hraček nebo pomoc mladšímu sourozenci.

2.Předem neslibujte žádnou odměnu aneoznačujte činnost jako „práci“.

3.Po dokončení se krátce zastavte apojmenujte, co se díky pomoci podařilo.

4.Dejte dítěti prostor říct, jaký ztoho má pocit.

Můžete použít jednoduché věty, například:

„Díky tobě jsme to zvládli rychleji.“

„Pomohl jsi, ato je důležité.“

„Jaké to pro tebe bylo?“

Na co si dát pozor

Nesrovnávejte pomoc sprací za peníze aneříkejte věty typu „avidíš, nic jsi za to nedostal“. Smyslem je vnitřní prožitek, ne hodnocení.

Varianta podle věku

3–5 let

Krátké ajednoduché úkoly, okamžité pojmenování aocenění slovem nebo gestem.

6–10 let

Složitější pomoc akrátký rozhovor otom, komu ajak byla jeho pomoc kužitku. Dítě může samo navrhnout, kde by chtělo pomoci příště.

Aktivita 5: Práce navíc aodměna

Proč to funguje

Dítě se učí rozlišovat mezi tím, co je běžná součást života, atím, co je práce navíc. Zároveň začíná chápat, že odměna nepřichází automaticky, ale je spojená sdohodou akonkrétním úsilím.

Jak na to

1.Vyberte činnost, která není běžnou povinností dítěte, například umytí kola, třídění věcí kdarování nebo pomoc na zahradě.

Během toho můžete používat věty, například:

Na co si dát pozor

Varianta podle věku

3–5 let

6–10 let

Aktivita 6: Rodinný den práce

Proč to funguje

Jak na to

Na co si dát pozor

Varianta podle věku

3–5 let

6–10 let

Závěr kapitoly