Uketsu

DIVNÉ OBRÁZKY

Uketsu

DIVNÉ OBRÁZKY

Kalibr

Přeložila Anna Křivánková

HENNA E

Copyright © Uketsu 2022

All rights reserved.

First published in Japan in 2022 by Futabasha Publishers Ltd., Tokyo.

Czech translation rights arranged with Futabasha Publishers Ltd.

through EMILY BOOKS AGENCY LTD.,
Taiwan and Corto Literary d.o.o., Croatia

Translation © Anna Křivánková, 2026

ISBN 978-80-284-0903-6

„Nuže, nyní vám ukážu jeden obrázek.“

Na tabuli v univerzitním přednáškovém sále visel obrázek.

Psycholožka Tomiko Hagio na něj ukázala prstem a pravila: „Dnes před vámi stojím coby přednášející, ale dřív jsem pracovala jako výchovná poradkyně a starala se o mnoho dětí. Tento obrázek nakreslila dívka, jejíž případ jsem řešila v době, kdy jsem v oboru začínala. Říkejme jí třeba Dívka A. V jedenácti letech byla zatčena za vraždu své matky.“

Sálem proběhl šum. Studenti se zdáli šokováni.

„Rozhodla jsem se provést její psychoanalýzu na základě kresby. Tato metoda spočívá v tom, že subjekt požádáme, aby nakreslil obrázek, který poslouží jako východisko analýzy jeho psychického stavu. Jistě znáte výrok, že ‚obrázek je zrcadlem lidské duše‘. Odráží totiž vnitřní stav osoby, která ho vytvořila. Důraz klademe zejména na to, jak dotyčný subjekt kreslí takové věci jako lidskou postavu, strom či dům. Tak co, napadá vás něco při pohledu na tento obrázek? Nezdá se vám na něm něco v nepořádku?“

Hagio se rozhlédla po třídě.

Studenti udiveně hleděli na obrázek visící na tabuli.

„Nevidíte to? Na první pohled to asi vypadá jako obyčejný, docela roztomilý obrázek. Ale tu a tam je trošku divný. Nejprve si všimněte úst dívky nakreslené uprostřed.

Vypadají trochu odbytě a ušmudlaně, že? Dívka A je totiž pořád ne a ne trefit, a tak je neustále mazala gumou a překreslovala. Proč se jí nedařilo nakreslit ústa, když ostatní části těla zvládla zpodobnit čistě a na jeden zátah? Právě z toho můžeme vyčíst něco o její psychice.

Matka totiž Dívku A týrala a ta se proto doma neustále nutila do úsměvu, aby ji nerozčílila a nevyprovokovala. Pořád se bála, ale ve tváři měla vždy falešný, nucený úsměv. Žila v přesvědčení, že pokud se nebude usmívat, dostane výprask, a vzpomínka na ten pocit ji tak znervóznila, že se jí roztřásly ruce a nebyla schopna pořádně kreslit. Její bolestný duševní stav se odráží i v obrázku domu hned vedle.

Tento dům nemá dveře. A když nemá dveře, není se jak dostat dovnitř, že? Ano, tento dům představuje její srdce. Jako by si říkala ‚nikoho si do něj nepustím, zůstane všem zavřené‘. V té kresbičce jasně vidíte její touhu uniknout před celým světem.

A teď se konečně podívejme i na obrázek stromu.

Větve jsou zakončeny ostrými špicemi podobnými trnům. Takovéto větve se v obrázcích zločinců objevují často. Lze je vnímat jako vyjádření popudlivé a agresivní povahy, jako by říkaly ‚ublížím ti‘ nebo ‚bodnu tě‘.

Na základě syntézy všech těchto informací musí poradce stanovit diagnózu vhodnou pro daný subjekt.“

Hagio pohlédla studentům do očí a pomalu pronesla:

„Z obrázku, který Dívka A nakreslila, jsem usoudila, že má dostatečný potenciál pro nápravu. Jak jsem podle vás k tomuto závěru došla? Podívejte se ještě jednou na obrázek stromu. Tentokrát se nezaměřujte na větve, nýbrž na kmen. Uvnitř kmene je dutina, kde žije ptáček. Lidé, kteří kreslí podobné věci, mají silný mateřský instinkt a tendenci chránit ostatní. Sdělují tím, že chtějí pomáhat bytostem slabším, než jsou oni sami, a poskytnout jim bezpečné místo k životu.

Dívka A tudíž za svou agresí skrývá velmi jemnou a laskavou duši. Dostane-li příležitost stýkat se s malými dětmi či zvířátky, její laskavost se bude rozvíjet a agresivita ustoupí. K tomuto závěru jsem tenkrát došla. A dnes mám jistotu, že má diagnóza byla správná. Dívka A je v současnosti šťastnou matkou.“

KAPITOLA 1

Obrázek ženy čelící větru

Šúhei Sasaki, 19. května 2014

V jednom maličkém bytě ve starém činžáku nacházejícím se v jisté tokijské čtvrti se ještě dlouho po půlnoci svítilo. Jeho obyvatel, Šúhei Sasaki, byl jednadvacetiletý vysokoškolák. Za normálních okolností by byl zavalen přípravami na standardizované náborové testy do zaměstnání či by sepisoval životopis, dnes však výjimečně zíral na počítačovou obrazovku.

„Tak tohle je ten blog, o kterém mluvil Kurihara…,“ zamumlal si sám pro sebe.

Kurihara byl jeho mladší spolužák a kolega ze záhadologického klubu. Toho odpoledne se náhodně setkali v univerzitní menze a dali se spolu u jídla do řeči. Sasaki byl v poslední době zaneprázdněn hledáním práce a v klubu se téměř neukazoval, takže si rozhovor s mladším spolužákem nostalgicky užíval. Když si vyměnili novinky ze života a probrali plány na klubový výjezd, stočila se řeč automaticky k jejich společnému koníčku, totiž k záhadologii.

„Tak co, Sasaki, sbíráš teď nějaký informace?“ otázal se Kurihara s vážným výrazem. „Sbírání informací“ v tomto případě znamenalo sledování a čtení materiálů týkajících se nějaké záhady.

„Vůbec ne. Nemám čas. Neviděl jsem žádné filmy, nečetl knihy ani nic na internetu.“

„V tom případě ti dám tip. Nedávno jsem narazil na fakt divnej blog.“

„Blog? O čem?“

„Normální deník někoho, kdo si říká Rin Naoko. Na první pohled vcelku obyčejnej blog, ale je na něm něco znepokojivýho… prostě je tam spousta divnejch věcí. Určitě si ho přečti, ručím ti za to, že se budeš bát.“

Sasaki mlčel. Kuriharu znal a věděl, že je poměrně chladnokrevný. Vždycky si držel odstup a působil dojmem, že si z ničeho moc nedělá. Takže když ho teď viděl mluvit tak vážně a zaujatě, pochopil, že ten blog nejspíš opravdu bude něco extra.

· · ·

Byla půlnoc. V pokoji se ozývalo jen tikání hodin. Sasaki hlasitě polkl a otevřel blog, který mu Kurihara doporučil.

Nezdál se mu ani tak strašidelný jako spíš melancholický. Podobně laděných blogů dřív bývala spousta.

Blogování je snadný způsob umožňující komukoliv zveřejňovat texty a fotografie. Každý píše o něčem jiném, třeba o svém každodenním životě, koníčcích, nespokojenosti s politickou situací… prostě o čemkoliv. Právě díky té svobodě volby měl jednu dobu blog téměř každý. V posledních letech však tento boom opadl a blogy už nebyly tak populární.

Z názvu tohoto konkrétního blogu se dalo soudit, že si jej píše někdo jménem Rin Naoko.

Pod názvem se zobrazoval nejnovější příspěvek. Datum zveřejnění bylo 28. listopadu 2012, tedy zhruba před rokem a půl. Od té doby k žádné aktualizaci nedošlo.

Obsah posledního příspěvku byl následující:

„Mé nejmilovanější“ 28/11/2012

Ode dneška už sem psát nebudu. Rozluštil jsem tajemství těch tří obrázků. Bolest, kterou jsi musela snášet, přesahuje moje chápání. Stejně tak nedovedu pochopit rozsah zločinu, který jsi spáchala. Nedokážu ti ani odpustit. Přesto tě budu navždy milovat.

Rin

Sasaki si ten krátký, znepokojivý text několikrát přečetl. Čím víckrát jej četl, tím tajemnější se mu zdál.

Mé nejmilovanější, tajemství tří obrázků, zločin… Z těch slov se vlastně nedalo vyčíst nic konkrétního. Aby záhadu rozluštil, rozhodl se přečíst si starší příspěvky. První byl zveřejněn 13. října 2008. Jeho obsah byl následující:

„Těší mě“ 13/10/2008

Rozhodl jsem se, že si ode dneška budu psát blog. Nejprve se představím. Jmenuju se Rin Naoko.

Příjmení je to sice trochu zvláštní, spíš připomíná dívčí jméno, ale co se dá dělat. Chtěl jsem sem nahrát svou fotku, ale bylo mi řečeno, že zveřejňovat osobní údaje na internetu je nebezpečné, tak místo toho ukážu aspoň svou podobiznu.

Nakreslila ji moje žena. Jmenuje se Juki a je o šest let starší než já. Řekl jsem jí, že si začínám psát blog, a poprosil ji, aby nakreslila můj portrét, a ona ho zvládla ani ne za pět minut. Hned se pozná bývalá ilustrátorka. Je fakt strašně šikovná! I když… nemyslíte, že mě nakreslila trochu moc hezkého?

Rád bych si tu vedl deník zachycující události mého každodenního života. Budu ho aktualizovat každý den, takže jestli vás to zajímá, určitě se zase stavte!

Rin

„Výročí“ 15/10/2008

Ahoj, tady Rin!

Slíbil jsem, že každý den přidám jeden příspěvek, ale včera jsem byl tak unavený, že jsem šel spát dřív. Promiňte. Ode dneška se budu snažit!

Dnešek, 15. říjen, je velmi důležitý den. Máme s Juki první výročí svatby! Na oslavu jsem koupil celý dort. Peněžence to moc neprospělo, ale chutnal skvěle. Byl tak dobrý, že jsem snědl dva kousky, a Juki se zlobila, že se přejídám a ztloustnu (chjo). Zbylé čtyři kousky jsme dali do lednice a sníme je zítra. Těším se!

Rin

Podobné zápisky se objevovaly čtyřikrát až pětkrát týdně. Většinou šlo o banální věci typu „co jsme jedli“ nebo „kam jsme šli“. O „zločinu“ či „utrpení“, zmíněných v posledním příspěvku, zde nebyla ani zmínka.

Pak ale do života šťastné dvojice vstoupila změna.

„Oznámení“ 25/12/2008

Ahoj, tady Rin! Juki se dnes ráno necítila dobře, tak šla dopoledne k doktorovi. A tam zjistili, že čeká miminko! Když mi to řekla, samou radostí jsem skákal do stropu! Tohle je ten nejlepší vánoční dárek!

Takže oficiálně: budou z nás rodiče!

Rin

Od toho dne se blog začal točit výhradně kolem dítěte. Rin popisoval své pocity, v nichž se mísila starost o Juki s myšlenkami na budoucího potomka.

„Ranní nevolnosti jsou fakt hrůza“ 3/1/2009

Juki bylo dnes ráno zase hrozně špatně, takže se novoročních pochoutek skoro nedotkla. Jediné, co můžu dělat, je hladit ji po zádech. Neustále si připadám bezmocný. Povídá se, že při nevolnostech mají ženy chuť na kyselé, ale asi je to individuální. Juki říká, že bez pocitu na zvracení dokáže sníst jedině jogurt. Takže máme lednici plnou jogurtů. Teď běžím do večerky nakoupit další!

Rin

„Bříško se zakulacuje“ 8/2/2009

Dnes vstupujeme do 13. týdne těhotenství. Nevolnosti ještě zdaleka nekončí. Zase jsem koupil hromadu jogurtů. Zkoušeli jsme různé druhy a nejvíc Juki vyhovuje aloe jogurt. Ale bříško už se jí hezky zakulacuje. Je opravdu cítit, že miminko roste… mám radost!

Rin

„Piknik pod sakurami“ 16/3/2009

Juki už se cítí mnohem lépe, tak jsme po dlouhé době vyrazili ven. Šli jsme do parku kousek od domu. Sakury ještě nebyly v plném květu, ale i tak tam bylo krásně. Seděli jsme na lavičce a povídali si o miminku. O tom, na jaké kroužky ho jednou přihlásíme, jaké bude jeho první anime a tak podobně. Možná je na takové věci ještě brzy, ale představovat si život s dítětem nás fakticky baví…

Rádi bychom vymysleli i jméno, ale ještě nevíme, jestli to bude kluk nebo holka, takže si počkáme, až to bude jasné. Ale kdyby to byla holčička, docela rád bych ji pojmenoval „Sakura“.

Rin

Až doposud blog líčil poklidný a šťastný manželský život.

Ale s příchodem května, kdy těhotenství postoupilo ke třetímu trimestru, se nad nimi začala stahovat temná mračna.

„Ultrazvukové vyšetření“ 18/5/2009

Dnes jsem měl v práci volno, takže jsem Juki doprovodil na těhotenskou kontrolu! Poprvé jsme viděli miminko na ultrazvuku a bylo to hrozně dojemné!

Akorát že miminko je prý v poloze koncem pánevním. Takový porod je podle všeho dost náročný, takže jsem se trochu vyděsil, ale řekli nám, že v této fázi je miminko ještě malé a v bříšku se pořád otáčí, takže se nejspíš samo srovná. To se mi ulevilo. Ještě že tak!

Ale ještě něco nás zaskočilo. Kvůli té poloze zakrývá miminku rozkrok matčina pánev, takže zatím nejde poznat pohlaví… Zdá se, že s výběrem jména si ještě počkáme!

Rin

Poloha koncem pánevním… čili stav, kdy je plod v děloze obrácen opačně a místo hlavou napřed směřuje nohama napřed. Oba mladí rodiče tak měli do budoucna zaděláno na veliký problém.

„To dáme!“ 20/7/2009

Byli jsme na kontrole. Miminko je pořád ve špatné poloze. V této fázi už se prý miminka sama otočí jen zřídka, takže je potřeba se pokusit to napravit vlastními silami. Naučili nás cviky na otočení miminka. Budeme je doma provozovat každý den. Já budu pomáhat, jak jen to půjde! Společně to dáme!

Rin

„Vedro!“ 18/8/2009

Dnes jsme byli na další kontrole. Celý měsíc jsme poctivě cvičili, ale miminko se bohužel neotočilo. Juki z toho byla špatná. Ale prý i při této poloze lze rodit bezpečně, pokud se matka správně připraví, takže se nám trochu ulevilo. Na zkušenou porodní asistentku se přece člověk může spolehnout! Taky to vypadá, že pohlaví dítěte nakonec zjistíme až po porodu (haha).

Cestou zpátky jsme se stavili v kavárně na džus. Juki si dala hned dva. Poslední dobou má pořád žízeň, asi že je tak děsné vedro. Musí chudák doplňovat tekutiny i za miminko!

Rin

A pak nastalo 3. září, krátce před plánovaným termínem porodu. Juki se změnila.

„Těhotenský splín“ 3/9/2009

Dnes se Juki zničehonic rozplakala. Ptal jsem se proč, ale nic mi neřekla a já nevěděl, kudy kam… Asi to bude ten těhotenský splín. Seděl jsem vedle ní a hladil ji po zádech, dokud se neuklidnila. Porod už je za dveřmi, takže je jasné, že se bojí. Musím se trochu pochlapit, aby viděla, že se na mě může spolehnout…

Rin

„Obrázek miminka“ 4/9/2009

V porovnání se včerejškem byla dnes Juki plná energie, a dokonce po dlouhé době zase kreslila! Je to strašně roztomilé! Prý kreslila miminko tak, jak si ho představuje. Zeptal jsem se, proč vypadá jako Santa, a ona mi řekla: „Protože tohle dítě je náš Santa.“ Chvíli trvalo, než mi to docvaklo! O tom těhotenství jsme se přece dozvěděli o loňských Vánocích! Před devíti měsíci! Je to už tak dávno, a přitom to uběhlo tak rychle…

Rin

„Náčrtek budoucnosti“ 5/9/2009

I dnes mám pro vás obrázek od Juki! Tentokrát nakreslila miminko tak, jak bude vypadat, až vyroste. Nazvala to „náčrtek budoucnosti“. Protože dítě zůstalo v poloze koncem pánevním a nevíme pohlaví, nakreslila ho tak, aby nešlo poznat, jestli je kluk, nebo holka. Bývalá ilustrátorka se nezapře. Normálního člověka by tohle nenapadlo!

Mimochodem, ke spodnímu okraji obrázku napsala nějaké číslo, ostatně u toho minulého taky. Když jsem se zeptal, co ta čísla znamenají, řekla jen: „Tajemství!“

Ať přemýšlím, jak chci, nemůžu na to přijít!

Rin

„Jako vejce vejci“ 6/9/2009

K večeři jsme si dnes objednali nudle soba s tempurou. Byly fakt vynikající.

A Juki nakreslila další „náčrtek budoucnosti“. Tentokrát je na obrázku miminko jako dospělý člověk.

Vlasy mu vlají ve větru, vypadá to skvěle! Pokud by to byla holčička, prý by si přála, aby vypadala přesně takhle. Je Juki podobná jako vejce vejci! Jestli se jí bude podobat, určitě z ní vyroste moc hezká ženská. Mimochodem, zítra prý Juki nakreslí klučičí verzi. Už se těším!

Rin

„Jako vejce vejci…?“ 7/9/2009

Do termínu porodu zbývají už jen tři dny! Mám strach, ale zároveň se nemůžu dočkat, až miminko uvidím. Dnešní „náčrtek budoucnosti“ je dospělý kluk. Juki říká, že ho kreslila tak, aby byl „celý tatínek“… Jenže já přece takový frajer nejsem! (Ale potěšilo mě to, ne že ne.)

Rin

„Modlitba“ 8/9/2009

Do termínu porodu zbývají dva dny! Všechno máme připravené pro případ, že by to přišlo dřív.

Juki je trochu nervózní, ale i dnes kreslila! Říká, že pohybovat rukama ji uklidňuje. Dnešní obrázek je z hodně vzdálené budoucnosti, protože naše miminko už je na něm babička. Má na sobě bílé oblečení a prosebně spíná ruce. Za co se asi modlí? Až bude naše dítě v tomhle věku, my už tu asi nebudeme… Ale ne, žádné chmury! (hehe)

Zítra asi Juki nakreslí dědečka. Těšte se!

Rin

„Už zítra!“ 9/9/2009

Zítra je konečně termín porodu. Já jsem už od večera hrozně nervózní a Juki se mi smála, ať se uklidním. Ženy jsou v takových chvílích asi silnější. Zdá se, že Juki je už psychicky připravená.

Dnes se jí ale kreslit nechtělo, takže slíbený obrázek dědečka nebude. Omlouvám se všem, kdo se těšili!

Příštích pár dní nejspíš bude dost hektických, takže si dám se psaním pauzu. Další příspěvek už bude oznámení o narození dítěte! Mějte se všichni hezky!

Rin

Další příspěvek se však objevil až za celý měsíc.

„Oznámení“ 11/10/2009

Tady Rin. Hlásím se po dlouhé době. Konečně jsem si to všechno srovnal v hlavě a můžu učinit následující oznámení:

Juki zemřela.

Miminko se narodilo v pořádku. V den termínu se dostavily bolesti a my hned odjeli do nemocnice.

Nejdřív šlo všechno dobře, ale pak už to trvalo spoustu hodin a dítě se pořád ne a ne narodit. Do toho se Juki udělalo zle a musela rychle na sál.

Dítě se nějak povedlo zachránit, ale Juki při operaci zemřela. Je to už měsíc. Měl jsem plno práce se zařizováním pohřbu a starostmi o dítě, takže jsem ani neměl čas pořádně truchlit. Ale když tu teď o samotě píšu, tečou mi slzy. Jenže se nedá nic dělat, musím být silný, už kvůli dítěti. Pokusím se ho vychovat, jak nejlíp budu umět.

Rin

Sasaki ohromeně civěl na obrazovku a valnou chvíli netušil, co si počít. Jistě, Juki i Rin pro něj byli naprostí cizinci. I ten blog si původně přečetl jen ze zvědavosti. Ale za tu dobu, co pročítal jednotlivé příspěvky, si je podvědomě oblíbil. A nyní zažíval dosud nepoznanou ztrátu.

Co jen si teď ten tatínek počne, když s dítětem zůstal sám…?

Byl zvědavý, jak si ti dva spolu povedou. Přál si zjistit, jestli Rin překoná Jukinu smrt a bude šťastným otcem. V duchu se pomodlil, aby to dobře dopadlo, a kliknul na tlačítko „následující příspěvek“. Objevila se nová stránka.

Když Sasaki zahlédl název příspěvku, nevěřil vlastním očím.

„Mé nejmilovanější“ 28/11/2012

Ode dneška už sem psát nebudu. Rozluštil jsem tajemství těch tří obrázků. Bolest, kterou jsi musela snášet, přesahuje moje chápání. Stejně tak nedovedu pochopit rozsah zločinu, který jsi spáchala. Nedokážu ti ani odpustit. Přesto tě budu navždy milovat.

Rin

To je přece ten příspěvek, který četl jako první!

Znamená to tedy, že Rin blog po oznámení manželčiny smrti z 11. října 2009 vůbec neaktualizoval a teprve o několik let později náhle zveřejnil tento text? Sasaki si příspěvek přečetl znovu.

Mé nejmilovanější, to bude zřejmě Juki. Rin tedy psal své zesnulé manželce. Zločin, který jsi spáchala… Z blogu nevyplývalo, že by kdy Juki spáchala nějaký zločin.

Nedokážu ti ani odpustit. Co by své milované ženě nedokázal odpustit?

Tajemství těch tří obrázků… že by šlo o ty „náčrtky budoucnosti“, které Juki nakreslila těsně před porodem?

Obrázky, na kterých nadaná ilustrátorka zpodobnila budoucnost svého nenarozeného dítěte. Ty byly sice trochu neobvyklé, ale nijak zvlášť divné. Pravděpodobně si jen přála, aby se její dítě ve zdraví dožilo dospělosti a požehnaného stáří. Alespoň tak to Sasakimu připadalo.

Jenže Rin ve třech z těchto pěti obrázků odhalil nějaké skryté „tajemství“.

Co za tajemství to může být? Sasaki měl pocit, že stojí před složitou hádankou. Ovšem nějakou nápovědu k dispozici měl. Ta čísla u okraje stránky. Nacházela se na každém z obrázků. Když se Rin Juki zeptal, co znamenají, odpověděla: „Tajemství!“. To bude jistě klíč k řešení celé záhady.

Sasaki zapnul tiskárnu, všech pět obrázků si vytiskl a seřadil je podle čísel. Výsledek byl: ① miminko → ② stařena → ③ dospělá žena → ④ dítě → ⑤ dospělý muž, což úplně narušilo chronologii.

„Začíná to miminkem… pak stárne, pak je zase dítě… a zase dospělý?

To teda nechápu,“ povzdechl si Sasaki a padl na postel. Venku už začínalo svítat. Brzy bude ráno.

„Musím si trochu zdřímnout…“

Přednášky měl od půl jedenácté, a tak se rozhodl, že si raději odpočine.

· · ·

Po poledni se menza pokaždé rychle zaplnila. Když si chtěl člověk zajistit místo, musel přijít mezi jedenáctou a dvanáctou. Sasaki se vypařil z dopolední přednášky o něco dřív a spěchal do menzy.

Nešlo mu ani tak o oběd jako o setkání s Kuriharou.

Naštěstí byla jídelna stále ještě poloprázdná. Sasaki hledal kamaráda, ale nikde ho nenašel. Patrně ještě nepřišel. Zrovna si chystal koupit oběd, když mu kdosi poklepal na rameno.

„Sasaki! Rád tě zas vidím. Viděl jsem, jak jsi sem uháněl. To máš tak velkej hlad?“

Byl to Kurihara.

Každý si koupil talíř karí s rýží a společně usedli ke stolu.

„Kuriharo, četl jsem ten blog, o kterém jsi mluvil.“

„Záhada, viď?“

„Jo. Skoro jsem se kvůli tomu nevyspal. Pořád jsem si lámal hlavu nad tím tajemstvím, ale nakonec jsem na nic nepřišel. Fakt divný blog.“

„Jo, přesně.“

„Přitom kdyby nebylo toho posledního příspěvku, byl by to jen obyčejný deník o manželském životě.“

„Myslíš, jo?“ počastoval jej Kurihara ostrým pohledem. Sasaki sebou bezděčně trhl.

„Sasaki… ten poslední příspěvek je strašidelnej, to je jasný. Ale to není všechno. Ten blog je celkově dost divnej.“

„Co přesně máš na mysli?“

„No… tak třeba to, že příspěvky zveřejněný po narození dítěte byly smazaný.“

„Smazaný? Jak jako?“

„To je jasný z toho posledního příspěvku. Počkej chvilku.“

Kurihara vytáhl z tašky svázaný balík papírů formátu A4. Kompletně vytištěný blog.

„Kuriharo… tys to celý vytisknul?“

„Samozřejmě. Chci tu záhadu rozluštit.“

„Mé nejmilovanější“ 28/11/2012

Ode dneška už sem psát nebudu. Rozluštil jsem tajemství těch tří obrázků. Bolest, kterou jsi musela snášet, přesahuje moje chápání. Stejně tak nedovedu pochopit rozsah zločinu, který jsi spáchala. Nedokážu ti ani odpustit. Přesto tě budu navždy milovat.

„‚Ode dneška už sem psát nebudu‘… to je ta důležitá věta, která nás zajímá. Když se nad tím rozumně zamyslíš, výraz ‚ode dneška s něčím přestávám‘ přece použije člověk, kterej až donedávna něco dělal nepřetržitě. Například když někdo řekne ‚ode dneška nekouřím‘, každej to pochopí tak, že ještě včera ten člověk kouřil. Čili věta ‚ode dneška přestávám blog aktualizovat‘ znamená, že ten pisatel blog až do tý doby pravidelně aktualizoval.