Tajemství a výklad pohádek

TŘI VETERÁNI

Jana Šintáková Michalicová

Motto

„Život připomíná pohádku - ale na ruby: šťastný začátek a nedobrý konec.

Ivan Kraus

Věnování

Tuto knihu věnuji všem, kteří zaškobrtli.

Poděkování

Pavlovi, mému muži, za prostor pro psaní.

Honzovi, mému synu, za trpělivost.

C. G. Jungovi¹ za jeho hluboký vhled do psychiky.

Vyššímu principu za dar psaní, inspiraci a vedení.

V neposlední řadě děkuji vydavateli za realizaci mé knihy.

Úvod

Tato kniha se zabývá psychologickým výkladem Werichovy „anti-pohádky“ Tři veteráni, která se pro svůj ironický a netradiční charakter stává parodií na klasickou lidovou pohádku. Čtenář této knihy má příležitost uvidět postavy i děj v nečekaně odlišném, symbolickém a psychologickém světle.

Namísto tří mladých a krásných princů zde vystupují tři omšelí vysloužilí vojáci, rajský strom poznání je nahrazen frňákovníkem a ideální princeznu zde nahradila hamižná Bosana s dlouhým nosem. Frňákovník a hruštičky představují méně vznešené symboly než strom poznání a královské jablko, tradičně spojované s poznáním, celistvostí a rajským motivem. Žlutá barva plodů může evokovat potenciál, který však není správně uchopen.

Ústředním motivem příběhu je selhání individuace v důsledku pýchy a pádu hlavních postav, zatímco klasické pohádky často líčí proces ponížení před povýšením. Tři veteráni, představující tři složky psyché, které v ideálním případě spoluvytváří Bytostné Já, nespolupracují, ale spíše bojují navzájem. Zde se život ukazuje jako bitevní pole, kde se podstupují životní zkoušky. Pohádkový hrdina se obvykle navrací domů, získává „království“ a princeznu, ale veteráni individuaci nedokončili – z důvodu neutuchající pýchy a touhy po moci jim byly kouzelné dary odebrány. Žádná svatba, žádné království.

Co činí můj výklad tří veteránů jedinečným? Výklad směřuje do hloubky více než do šířky a odhaluje skryté významy postav i děje. Text je zde koncipován jako samostatná studie, zároveň však náleží do širšího souboru analýz pohádkových příběhů s názvem Tajemství a výklad pohádek – Velké dědictví duše. V textu této knihy se zaměřuji na interpretaci příběhu o třech vysloužilých vojácích – prostřednictvím jungovské archetypální psychologie, gnostické i východní filozofie, alchymie, religionistiky a zároveň ve světle sefirotického stromu života Ilán. Zaměřuji se na odkrytí životní moudrosti příběhu, která hovoří o pýše a pádu. Dále na odkrytí archetypů, např. archetypu temné Animy v postavě princezny Bosany. Okrajově se dotknu i symbolů, např. měšce, klobouku a harfičky. Propojuji různé tradice, protože archetypy a mýty jsou univerzální a prolínají se napříč kulturami. Uvedené duchovní a myšlenkové proudy navracím k jejich společnému prameni – univerzální moudrosti, jak ji chápe perenní filozofie. Můj přístup není jednostranný, ale komplexní a zároveň transdisciplinární. Tvořím tak nový most mezi archetypálními příběhy a duchovními mapami lidské psyché.

Čím se jako autorka odlišuji a vymezuji? Mezi nejvýznamnější průkopníky psychologického výkladu pohádek patří Bruno Bettelheim, zastánce freudovského přístupu, a Marie-Louise von Franz, dlouholetá spolupracovnice C. G. Junga. Existují příklady, kde se individuální rovina projevuje výrazněji, proto pokud bychom pohádku četli výhradně z kolektivní perspektivy, osobní Stín a proces individuace by ustoupili do pozadí. Už samotné pojetí pohádky jako symbolického obrazu individuačního procesu umožňuje její čtení z individuálního hlediska. Tři veteráni začínají na rovině osobní, později se otevírá i rovina kolektivní – ve většině pohádek se obě vrstvy prolínají. Moderní doba odklonem od tradičně kolektivního prožívání vybízí číst symbolické příběhy více na individuální rovině. Po vzoru Roberta Moore pracuji s jungovskou psychologií více z hlediska individuální psyché. Zabývám se pohádkou, jež obsahuje vývojovou linku hrdiny, z hlediska individuální transformace. Campbellův monomýtus ostatně dokazuje, že kolektivní psyché se manifestuje individuálně – v postavě hrdiny. Proto lze symbolické příběhy vnímat nejen jako kolektivní vzorce platné pro lidstvo obecně, ale i jako osobní materiál, který oslovuje jednotlivce.

Stejně jako Jung či Freud se domnívám, že hlubinné porozumění duši nemusí nutně vycházet z akademických institucí, ale z osobní zkušenosti, intuice a pozorování lidské psyché. V širším smyslu jsou za analytiky považováni všichni, kdo se zabývají některou z jejích forem: terapeuti, duchovní, šamani a mnozí ostatní.

Přeji Vám, milí čtenáři, aby Vás na Vaší životní cestě nepotkalo takové zaškobrtnutí, jako Pankráce, Serváce a Bimbáce, ale aby Vás provázela radost z objevování skrytých cest duše a porozumění, jak pohádky odrážejí psychologické a duchovní procesy člověka.

V Praze, květen 2026

Jana Šintáková Michalicová

Metodologický rámec

Abychom mohli hlouběji porozumět symbolice a psychologické interpretaci Tří veteránů, je nejprve třeba stručně představit základní pojmy a koncepty, které tvoří teoretické zázemí tohoto výkladu. Metodologie vychází z jungovské a archetypální psychologie a slouží jako opora pro interpretaci pohádky Tři veteráni. Pochopení těchto pojmů usnadní orientaci v textu a hlubší vhled do symboliky a psychiky, kterou Tři veteráni zprostředkovávají. Teoretickou část je možné přeskočit a vrátit se k ní kdykoli později.

Archetyp – základní vzorec, univerzální psychický obraz či motiv, který se opakovaně objevuje v lidské psyché napříč kulturami i historií. Mezi základní archetypy patří Anima (ženský princip v nevědomí muže), Animus (mužský princip v nevědomí ženy), Stín (nepřijaté a potlačené obsahy v nevědomí) a Bytostné Já, které představuje centrum a cíl psychické individuace. Dále uveďme např. Matka, Hrdina a Stín. V této analýze se může konkretizovat například jako temná Anima či stínový Král. Patří do oblasti kolektivního nevědomí, což znamená, že nepřichází z osobní zkušenosti, ale je jakousi „dědičnou“ psychickou strukturou sdílenou lidmi. Může se dostávat i do vědomí, např. skrze pohádky, sny, umění nebo nečekaným vpádem z nevědomí. Vědomě se s archetypy pracuje v psychoterapii, ve spiritualitě či v kreativní tvorbě tak, že je lze rozpoznávat, zaujímat k nim postoj, integrovat či transformovat.

Naproti tomu archetypová postava představuje konkrétní narativní projev archetypu v příběhu, v kultuře nebo v individuální zkušenosti: Hrdina (Odysseus, Artuš, Superman nebo konkrétně zde Pankrác jako fragment hrdinské trajektorie), Moudrý stařec (Merlin, Gandalf, Yoda), Stín (Drákula, Darth Vader, Joker nebo stínové království), Velká matka (Bohyně Gaia, Panna Marie nebo konkrétně zde princezna Bosana). V další analýze se tyto struktury mohou konkretizovat v postavách tří veteránů, princezny Bosany či krále Pikoly.

Archetypy nejsou statické – mění se, zrcadlí, prolínají a vstupují do konstelací, v nichž pohádkové postavy vzájemně hrají role doplňků s cílem podpořit vývoj hrdiny. Hrdina se setkává s archetypy, které mu chybí – potřebuje je integrovat, aby dosáhl psychické a archetypální úplnosti. Pohádková postava nese současně více archetypálních funkcí. Každý archetyp je ambivalentní – má dva stínové póly: aktivní a pasivní (např. zástupkyně Velké Matky Panna Marie v světelném pólu a Baba Jaga v stinném pólu). Mezi dvěma neslučitelnými póly hrdina hledá třetí řešení – zralý střed, Jungovo coniunctio, Buddhovu zlatou střední cestu, která překračuje dualitu světla a tmy.

Tuto trojpolární strukturu archetypů rozpracoval jungiánský analytik Robert Moore ve své knize. Např. nad archetypy Tyrana a Slabocha stojí zralý Král ve své plnosti; nad Sadistou a Masochistou se tyčí archetyp pravého Válečníka; nad bipolárně stínovými póly Manipulátora a Neviňátka září Kouzelník; Milovník ve své plnosti stojí nad bipolárně stínovými podarchetypy Casanovy a Impotentního milovníka. Zatímco stínové extrémy vedou k rozkladu, zralý archetyp představuje syntézu a transcendentní třetí možnost.

Integrace – není jen intelektuální skrze pochopení významu, ani jen emocionálně-energetická, ale celostní – dotýká se psyché, těla, mysli i ducha. Jung vycházel z předpokladu, že psyché je „energetický systém“. Je-li část osobnosti odštěpena (např. Stín, komplex, trauma), vyčleněná část se projevuje skrze symptomy: sny (na symbolické rovině), myšlenky (na intelektuální rovině), afekty (na emoční rovině), somatiku (na tělesné rovině). Skrze integraci se energie navrací do celku psychické struktury a stává se znovu dostupnou vědomí. Pocitově to může působit jako „návrat síly“, uvolnění, rozšíření prostoru v sobě. Slovo integrace je technický zastřešující pojem pro: tiché vítězství nad inflací archetypu, uvědomění si archetypálního působení bez jeho přijetí, integraci energie, stažení projekcí, iluzí a identifikací, zkrocení dezintegrovaného archetypu a symbolickou práci (např. s pohádkami, mýty, sny), pojmenování a změnu vzorců chování.

Individuační proces – Jungův ústřední princip vývoje osobnosti, zahrnující nejen cestu do vlastního nitra a k vědomému vztahu s nevědomím, ale i integraci archetypů, nesení osamělosti vlastního postoje, oddělení od slepé identifikace s kolektivem a oproštění od potřeby potvrzení. Jelikož nejhlubší a nejdůležitější setkání je „setkání se sebou samým“, naznačuje, že pramen moudrosti a vedení je uvnitř jednotlivce, nikoli v autoritách. Židovský strom Ilán, Campbellův monomýtus a „cesta hrdiny“ jsou mytologickou paralelou procesu individuace. Individuační cesta není hned cestou hrdiny, ale cestou k hrdinství — tedy k vnitřní celistvosti. Hrdinství není boj se světem, nýbrž hrdinská odvaha čelit vlastnímu nevědomí, čím se nakonec sjednotí protiklady v psyché. Bojovník vítězí pro vlastní ego a slávu, kdežto hrdina bojuje za vyšší principy: řád, spravedlnost, pravdu a lásku. Na individuační cestě je nutno projít různými archetypy jako etapami vnitřního vývoje osobnosti k hrdinství.

Kořeny prastarého duchovního procesu lze nalézt v mytologii a náboženské tradici, kde se objevuje jako hledání celistvosti, spásy nebo osvícení. Proces individuace lze na psychické úrovni definovat jako integraci duše, léčbu a sjednocení vnitřních protikladů. Na symbolické úrovni bývá personifikován alchymistickými postavami Sol a Luna nebo pohádkovou svatbou krále a královny. Na archetypální úrovni symbolizuje coniunctio středu osobnosti s Bytostným Já. A konečně, na spirituální úrovni jde o mysterium coniunctionis – sjednocení s Bohem, s Kosmem, s prapodstatou bytí. Individuace není cesta k dokonalosti, výkon, ale cesta k pravdivosti – nejde jen o dosažení cíle, ale o celý proces.

Stín – v jungovské psychologii je částí osobnosti, obsahující potlačené, nevědomé a tabuizované aspekty ega –vše, co člověk nechce (či nemůže) vědomě přijmout jako součást sebe sama. Stín může být negativní povahy (hněv, závist, krutost, touha po moci), ale i pozitivní povahy, tedy živoucí, tvořivé, vitální dary (touha po svobodě, kreativita, krása, radost, hojnost, estetika, sexualita, odvaha). Kdo Stín ignoruje či popírá, je jím ovládnut z nevědomí (např. formou projekce na druhé – „zlo je všude kolem, jen ne ve mně“). Kdo odštěpený Stín vědomě zpracovává, ten jej integruje, a tím i roste. U morálně silných lidí bývá jejich odštěpený Stín nejsilnější, mnohdy v podobě nemoci. Kdo si je plně vědom temnoty, jejím destruktivním účinkům se vyhne, a Stín využije jako potenciál, tvořivost a energii, přitom negativitu dokáže zpracovat – tu svou i cizí. Integrovat lze pouze dříve potlačený Stín. Integrace Stínu neznamená destruktivní chování ani programově mechanickou dobrotu – naopak, postačuje dialog se Stínem ve formě potenciálu volby, znalosti své schopnosti být zlý a vědomém zpracování temných aspektů psychiky – zvědomění impulzu bez nutnosti konkrétní čin vykonat, např. psát detektivní romány s kriminální tématikou, svěřit se či umělecky ztvárnit. Dochází k růstu, hlubší integraci a celistvosti – člověk je autentický, živý (ne robotický) a pružný (ne rigidní).

Fáze coniunctio | Symbolický význam | Archetyp / symbol
Pre-coniunctio ega s osobním Stínem | Setkání ega se stínovými aspekty: loupežníci, podvodníci | Laň s parožím
Coniunctio vědomí a nevědomí | Integrace nevědomých obsahů do vědomí | Hermafrodit
Coniunctio duše s archetypy |  | Androgyn
Coniunctio s archetypem moudrosti |  | Androgyn

1. Tři veteráni

2. Pýcha a inflace ega

3. Pankrác, Servác, Bimbác

4. Archetyp Stínu

5. Zrcadlo stínové Animy

6. Další postavy

7. Magie darů

8. Trojúhelníková struktura

9. Strom Ilán

10. Závěr

Glosář

Dodatek

Zdroje

Copyright