Ulov svedka

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.lindeni.sk

www.albatrosmedia.sk

Daniela Hartig

Ulov svedka – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2026

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Daniela Hartig: Catch the Best Man

Published originally under the title: Catch the best man by Daniela Hartig

© Versum Verlagsgruppe GmbH, 2024

Translation © Nina Vlhová, 2026

Slovak edition © Albatros Media Slovakia, s. r. o., 2026

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2026

Všetky práva sú vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie kopírovať a rozmnožovať za účelom rozširovania v akejkoľvek forme alebo akýmkoľvek spôsobom bez písomného súhlasu vydavateľa.

Vyťažovanie textu a dát z tejto publikácie v zmysle čl. 4 smernice 2019/790 EÚ je zakázané.

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-5235-0

ISBN e-knihy 978-80-566-5404-0 (1. zverejnenie, 2026) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-566-5403-3 (1. zverejnenie, 2026) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-566-5259-6 (1. zverejnenie, 2026) (ePDF)

Venované pamiatke na výnimočnú autorku

a tú najlepšiu priateľku, akú som si len mohla priať.

Odpočívaj v pokoji.

Tvoja Jane

Táto kniha je len pre teba.

PREDSLOV

„Už nie si tam, kde si bol. Ale si všade, kde sme my.“
– Victor Hugo

Daniela Hartig bola, žiaľ, zo života vytrhnutá v tých najlepších rokoch. Po krátkej a ťažkej chorobe zomrela v decembri 2022, zanechajúc po sebe milujúcu rodinu a niekoľko strhujúcich milostných príbehov. Práve držíte v rukách jeden z nich.

Dani bola otvorená, srdečná a milo chaotická. Bola kreatívna, plná nápadov a mala skutočný spisovateľský talent. Jej príbehy sa dotýkajú ľudských sŕdc, a my dúfame, že sa dostanú k mnohým ďalším čitateľom. Dani bola človek plný farieb a života, inšpirovala všetkých navôkol. Keď sa smiala, smiala sa s ňou celá miestnosť, keď rozprávala, prenášala sa na vás jej energia, srdečnosť a radosť zo života, a ak ste sa na ňu obrátili s problémami, okamžite vám bola nablízku s pomocou a radou.

Bola múdra, neuveriteľne múdra; jednoducho fascinujúca osobnosť.

Prostredníctvom svojich príbehov, milá Daniela, žiješ v našich srdciach aj naďalej.

Pre Dani bolo vždy dôležité, aby svojimi knihami poskytla ľuďom útočisko. Miesto, kde si môžete oddýchnuť a predovšetkým sa zaľúbiť. Rozprávala príbehy s humorom, šarmom a hĺbkou, a my dúfame, že aj vy pri čítaní objavíte jej výnimočnosť.

Ďakujeme, že ste jednej z jej kníh poskytli nový domov.

Dúfame, že si čítanie užijete!

CLEO

Pred piatimi mesiacmi

Už pol hodiny sedím pri bare a čakám.

Čakám na muža, s ktorým mám mať rande!

Je to vôbec možné?

Existuje vôbec niečo ponižujúcejšie? Keby som si aspoň mohla povedať, že ten chlap nevedel, ako vyzerám, pretože ide o rande naslepo, a keď ma tu zazrel, jednoducho som sa mu nepáčila a odišiel. Dobre, ani to by nebolo bohviečo, ale preboha! Jasné, nemusím sa páčiť všetkým. Netreba z toho robiť vedu! Možno má rád zvlnené dlhé tmavé vlasy. A postavu ako presýpacie hodiny. Veľké prsia, úzky pás, okrúhly zadok, krivky. Všetko pekné a dobré. Potom by sa pri pohľade na mňa mohol okamžite otočiť a tajne zmiznúť. Nemohla by som mu to zazlievať, možno by som urobila to isté, keby som zbadala trpaslíka s fúzikmi a rednúcimi vlasmi.

Podstatné je, že ten chlap presne vie, ako vyzerám. Na Tinderi sú fotky, haló! Potiahni doprava a si v hre, potiahni doľava a si mimo. Obaja sme sa podľa fotky rozhodli pre pravú stranu, rozprávali sme sa, on bol vtipný a zaujímavý, ja očividne tiež, dohodli sme si rande. Toto rande. V tomto bare na Manhattane.

A teraz nepríde?

Nahnevane vypijem posledný dúšok Cosmopolitanu, chytím kabelku a zosuniem sa z barovej stoličky, keď sa mi prihovorí chlapík vedľa mňa.

„Ťažký deň?“ spýta sa a krúti pohárom s whisky.

Ešte toto mi chýbalo! Naozaj vyzerám tak úboho?

Tento chlap však vyzerá veľmi dobre. Ako Liam Hemsworth, vysoký, pretože ma prevyšuje, aj keď sedí, pod bielou košeľou svalnatý, oceľovo modré oči s dlhými tmavými riasami, husté hnedé vlasy, ktoré by potrebovali ostrihať. Keď sa ku mne s úsmevom otočí, spadne mu do čela jeden drzý prameň vlasov.

Zastavím sa, prezriem si jeho tvár a pozriem sa mu na ústa. Na hornej pere má malú zvislú jazvu, ktorá narúša inak dokonalú symetriu, čo ho robí zaujímavým.

A tiež... nádherne vonia, pretože keď sa mierne nakloní dopredu, zasiahne ma dosť mätúca vôňa. Ovocná, niečo ako citrón a pomaranč, a zároveň ostrá ako koža, mach a cédrové drevo. Mimovoľne si pričuchnem a tá zmes je tak jemne vyvážená, že mi okamžite omámi zmysly.

Napriek tomu ho odmietam. Na dnes mi to stačí.

„Ak považujete penový kúpeľ v kobyľom mlieku, masáž horúcimi kameňmi, manikúru, trojhviezdičkový obed, popoludňajší čaj a príjemné zakončenie stresujúceho dňa za ťažké, tak áno, ťažký deň,“ hovorím a usmievam sa.

„Mám rád ženy, ktoré si doprajú niečo extra. Je to... sexy,“ hovorí a jeho úsmev sa rozširuje. V duchu prevrátim oči, ale nemôžem poprieť, že sa cítim polichotená. „Zostaňte, prosím, ešte na drink. Možno to zavŕši zážitok s kobylím mliekom. Jeho predstava mi, mimochodom, už nikdy nevylezie z hlavy. Vy, vo vani plnej krémovej tekutiny...“ Oči mu pomaly blúdia po mojom tele.

Začína mi byť fakt horúco, nedá sa tomu zabrániť.

Sakra, naozaj som v pomykove.

Dobre, presne na to bolo toto rande určené. Ikstý pokus nájsť v tomto meste plnom krásnych a úžasných slobodných žien slobodného muža, s ktorým by som mala horúci, uspokojujúci sex. A možno ešte niečo viac, ak mám byť úprimná. Už dlhší čas pociťujem túžbu konečne sa usadiť. Aj keď sa vždy tvárim, že mi to je jedno, nie je to tak. Aspoň si to myslím. Ale pretože som nikdy nebola zbabelá, momentálne sa to snažím zistiť. Asi mi aj chýba mať niekoho, s kým by som trávila daždivé nedele v posteli. S kým by som mohla chodiť na výstavy do múzeí, bez zábran plakať pri gýčových filmoch (hoci to je v mojom prípade veľmi nepravdepodobné, pretože som neplakala už desať rokov), s kým by som sa mohla hádať a potom znova udobrovať bez toho, aby sa to úplne zvrhlo, a bez obáv...

„Čo pijete? Cosmopolitan?“ pýta sa a ja hádžem pochybnosti cez palubu. Možno je to dôvod, prečo sa moje pôvodné rande neuskutočnilo. Taký osudový zvrat.  Efekt motýlích krídel alebo ako by to Lav nazvala. Ten jav, keď sa musí stať jedna vec, aby sa mohla stať iná?

Položím si kabelku späť na barovú stoličku a prikývnem.

Muž sa obráti na servírku za pultom, ktorá na neho obdivne hľadí. Takmer som v pokušení povedať: „Sakra, zlatko, nemôžem ti to zazlievať,“ ale ovládnem sa.

„Dali by sme si koktail, prosím,“ hovorí pán Supersexy a skôr ako stihnem povedať, že zostanem pri Cosmopolitane, pokračuje: „Ktorý odporúčate? Mal by byť silný, ale jemný. Iskrivý, ale nie príliš výrazný, elegantný a inteligentný, s určitou dávkou ohňa. Presne ako táto dáma tu,“ hovorí a servírka a ja na neho neveriacky zízame. Ja, pretože neviem, či som niekedy počula niečo také pompézne, ona, pretože sa mi pred očami roztápa.

Rozhodnem sa. Toto je na mňa priveľa.

„Počúvajte, musím už ísť. Mám ešte jednu schôdzku...“

„No tak, prosím vás,“ preruší ma. „Obaja vieme, že to nie je pravda. Ušetrite ma tých hlúpostí. Myslíte si, že to preháňam? Dajte mi minútu. Len minútu,“ prosí a ja sa zhlboka nadýchnem. Má odvahu, to je fakt.

„Minútu,“ hovorím a muž sa nehanebne usmeje.

„Namiešajte ten najlepší koktail, aký ste kedy namiešali. Záleží od toho moja budúcnosť,“ povie servírke bez toho, aby zo mňa spustil zrak. Bože, to je naozaj... milé, pomyslím si, keď začne.

„Nenávidíte vstávať skoro ráno. Keď máte voľno, najradšej ležíte dlho v posteli, pripravíte si latte, nie, počkajte...“ Krátko sa zamyslí, potom prikývne. „Čiernu kávu! Ste jednoznačne typ americano. Bez zbytočných ozdôb, čisté a jasné. Rada čítate, najradšej biografie silných žien. Nie ste fanúšikom nových streamovacích služieb. Samozrejme, stiahnete si pesničky, ale zvuk vám nevyhovuje. Máte totiž uši ako rys a počujete každý malý rušivý tón. Najradšej jedávate ázijské jedlá, vaša obľúbená farba je sivohnedá, lebo je taká pokojná, a vaše meno znie...“ Luskne prstami, ako keby mu to ležalo na jazyku, potom na mňa ukáže prstom a povie: „... francúzsky?“

Pozriem sa na neho a musím dávať pozor, aby mi nepadla sánka.

Odkiaľ to všetko, do čerta, vie?

„Moje priezvisko je Laurentová. Moja mama bola Francúzka,“ hovorím a ani neviem presne prečo. „Ste...“ Zmätene pokrútim hlavou a zamračím sa. „Ste mentalista alebo čo? Je toto nejaký trik?“

Muž sa zasmeje a v tom momente mi žena za pultom podá koktail.

„Prosím. Moscow Mule. Dúfam, že je to najlepší, aký som kedy namiešala,“ povie a nervózne sa zasmeje.

Môj štedrý mecenáš sa poďakuje a povzbudí ma, aby som ochutnala.

„Už ste to niekedy pili?“ spýta sa a ja zavrtím hlavou. Potom siahnem po zarosenom medenom pohári, ktorý je ľadovo studený. Meď na mojich perách je taká mrazivá, až mám chvíľu strach, že sa mi na pohár prilepia ústa. Do nosa mi stúpa svieža vôňa mäty a zázvoru a pri prvom dúšku pozdraví Mule môj jazyk horúcou a studenou zázvorovou ostrosťou. Skôr než nechám nápoj stiecť po podnebí, sa z neho uvoľní jemná kyslosť, ktorá mi zanechá na perách štipľavú pikantnosť a najosviežujúcejší pocit, aký som kedy zažila.

Chutí to, ako keby som v úmornej letnej horúčave pila pohár tekutej zimy.

No dobre, je takmer zima, o štyri týždne sú Vianoce, ale tu v bare je príjemne teplo. Tak ako v mojom žalúdku po prvom dúšku.

„Tak čo? Chutí ako vy?“ pýta sa ma neznámy. „Chladný a predsa horúci? Pikantný a predsa osviežujúci? Intenzívna mäta s jemnou uhorkou?“ opisuje a ja sa musím zasmiať.

„Dobre, už prestaňte! Je desivé, ako dobre ma analyzujete,“ vyhŕknem. Šanca, že tento večer bude zábavný, sa za posledných pätnásť minút na moje šťastie rapídne zvýšila. Dávam si druhý dúšok, muž jemne cinkne svojím pohárom o môj a pozrie mi hlboko do očí. Modrá farba v jeho pohľade je taká žiarivá, akoby sa mu za zrenicami skrývali reflektory.

Odložím pohár, uvelebím sa na barovej stoličke, pretože mám pocit, že tu ešte chvíľu zostanem, a otočím sa k nemu.

„No dobre. Mám uhádnuť vaše meno, alebo mi ho jednoducho poviete?“ spýtam sa.

Muž nasaje vzduch cez dokonale biele zuby.

„Uhádnite,“ povie.

Zasmejem sa a nadýchnem sa. „William?“

Pokrčí nos a pokrúti hlavou.

„Richard?“

Stále nič.

„Henry?“

Smeje sa. „Máte nejaký dôvod, prečo vymenúvate mená anglických kráľov?“ spýta sa.

Usmejem sa. Začína ma to baviť. „Možno mám pocit, že máte v žilách modrú krv?“

„To platí len pre moje oči, nebojte sa. Som obyčajný smrteľník, to je isté.“

„James?“

Stále krúti hlavou. Rovnako ako Michael, John, Darren a Steven. Zdvihnem ruky do vzduchu a vydýchnem. „Prosím, vzdávam sa! Prezraďte mi ho, než vám vymyslím ešte hlúpejšie meno!“ hovorím.

Neznámy zrazu zvážnie. „Sľúbte mi, že sa nenahneváte,“ hovorí a ja zvraštím obočie.

„Je to až také zlé?“ pýtam sa, on prikývne a pokrčí plecami.

„Záleží na tom,“ hovorí.

„Na čom?“ pýtam sa.

„Na tom, ako veľmi vtipné vám príde to, že som obozretný človek.“

Dobre. Netuším, o čom hovorí, a s očakávaním sa naňho zahľadím.

Nakloní sa ku mne, jeho vôňa sa ma opäť dotkne, jeho príťažlivosť ma zasiahne plnou silou. V žalúdku mi zaškŕka, srdce mi zrazu začne biť rýchlejšie.

Nebodaj som sa práve zamilovala? Fakt mi na to stačili dve sekundy? Alebo mi spôsobuje závraty ten silný drink?

„Volám sa Demon. Demon Hell,“ hovorí. Najprv mi to nič nehovorí. Až potom mi to pomaly dochádza.

To on si ma na Tindri „potiahol doprava“.

To s ním som mala mať rande!

Ale vyzerá úplne inak ako na fotkách!

„Vy... vy ste...? Vy ste ma...“ jachtám, on prikývne a zdvihne ruky.

„Počuj, Cleo, je mi to naozaj ľúto. Môžem ti to vysvetliť,“ hovorí, ale ja už skáčem z barovej stoličky a siaham po kabelke.

„Ty neslušný hajzel!“ syčím. „Niet divu, že si o mne všetko vedel! Písala som ti o tom všetkom v našich správach!“ Chcem odísť, ale Demon ma drží za ruku.

„Počkaj chvíľu. Prosím,“ hovorí. Nemám na výber, keďže ma stále drží.

„Čo?“ vyšteknem na neho, keď sa otočím.

„Bolo to nefér. Priznávam. Ale chcel som vedieť, či naozaj vyzeráš ako na fotkách,“ hovorí a touto vetou to skôr zhoršuje, ako zlepšuje.

Padá mi sánka. „Povedz mi, si ty normálny? Nie sme tu na dobytčom trhu, kde si môžeš prezrieť ženu, než sa s ňou... s ňou... čokoľvek! Okrem toho, prečo by som mala klamať? To je evidentne skôr tvoja špecialita!“ Som taká nahnevaná, že zvýšim hlas. Prudko sa mu vytrhnem. Nechal ma sedieť vedľa seba ako úplnú idiotku, pokojne si ma prezeral od hlavy po päty, až kým sa rozhodol, že som hodna jeho pozornosti? A potom ma ešte aj oklamal, očaril ma tým, ako vraj dobre dokáže odhadnúť ľudskú povahu, a ja som mu to úplne zožrala? Na svojich rande som už toho zažila veľa, ale toto je vrchol.

„Nenazval by som to hneď klamstvom,“ bráni sa Demon. „Veď som ti doprial najlepší koktail tvojho života. A  čo je, prosím ťa, zlé na tom, keď je človek opatrný? Myslím, že klamať na internete je dnes bežné,“ hovorí. Čo mi tým chce povedať? Že som mohla vyzerať ako zvonár od Matky Božej?

„Očividne! Inak by si si tam nedal falošné fotky! Pretože to zúfalo potrebuješ,“ teraz už bezostyšne klamem a je mi to úplne jedno. Za koho sa ten chlap považuje? Za najsexy muža na svete?

Demon sa však len smeje. Úplne vážne sa smeje. Môže byť tento chlap ešte arogantnejší?

Áno, môže, ako zistím z jeho ďalších viet.

„Ježišmária,“ odfrkne a prevráti svoje pekné oči. „Nerob z toho takú drámu. Veď všetko prebehlo hladko. Cítime voči sebe sympatie, to nie je tajomstvo. Trochu sa zabavíme, skončíme v posteli a o štyri týždne ma budeš sprevádzať na svadbe. Potom sa rozídeme, užili sme si to a tým to bude vybavené,“ hovorí a odchlipne si z whisky.

V hlave sa mi čosi zlomí. Och, mám už plné zuby takýchto mužov. Mám toho dosť, ako si hneď na začiatku musíme objasniť, že ide len o niečo nezáväzné. Že ide len o zábavu, nič viac.

Ale no, prečo si taká prudérna, bábika? Veď sa nemusíme hneď brať. Štandardné vety duševne narušených ľudí, ktorí nie sú schopní záväzkov.

„Nemusíme sa hneď brať,“ vysloví Demon nahlas a to je koniec.

Schytím Moscow Mule, podržím mu ho nad nohavicami a vylievam obsah na jeho nepochybne veľmi drahý oblek. Priamo na rozkrok. Demon zalapá po dychu, keď ho zasiahne ľadovo studený nápoj, ktorý na neho vylejem do poslednej kvapky. Na záver pristanú na látke dva plátky uhorky ako pekná čerešnička na celom tom bordeli.

Usmievam sa. „Určite nie. Brať sa určite nebudeme.“

Demon stisne pery a napne svaly na čeľusti. Rozzúrene si rukou zotrie z nohavíc najväčšiu kaluž a pritom ma prebodáva pohľadom.

„Myslel som, že oceníš, keď ťa pozve pravý muž. Zrejme som sa mýlil. Si rovnaká mrcha ako všetky ostatné,“ hovorí, zatiaľ čo ja sa prehrabávam v kabelke.

„Od niekoho ako ty sa určite nenechám pozvať, sorry.“ S týmito slovami hodím čašníčke, ktorá podáva Demonovi servítky, štyridsať dolárov.

Otočím sa a odídem.

Bože, to bolo jedno z najhorších rande, aké som kedy mala. Čo sa to v tomto meste deje?

CLEO

Dnes

„Ale keď k tomuto stolu posadíme slobodných spolu s deťmi, je to ako stigma,“ hovorím zamyslene a ťukám do plánu na svojom iPade. Demon prikyvuje, pohľad mu neustále zabieha za moje plece.

„Potom by bol spokojný aj Barack Obama, ktorý sľúbil, že príde aj s Melaniou Trump, svojou novou priateľkou,“ pokračujem a Demonove oči zotrvávajú na niečom za mnou. Stále prikyvuje a súhlasne mrmle.

Mám toho dosť. S týmto mužom nedokážem pracovať. Vlastne ani nespolupracujem, len robím, čo môžem, aby som spolu s ním zorganizovala svadbu svojej najlepšej priateľky a jeho najlepšieho priateľa. A hnusí sa mi to. Nenávidím to, že June a Ryder sú naozaj takí sebeckí, že si navrávajú, že ich láska môže prekonať všetky prekážky. Dokonca aj tú medzi mnou a  týmto arogantným, namysleným mačom!

Otočím sa smerom, kam sa pozerá Demon, pretože stále nereaguje. Pri troche šťastia je ryšavý objekt jeho túžby plnoletý, v každom prípade je dievčina prsnatá a taká nadržaná, že sa jej naňho zbiehajú sliny v kútikoch úst.

Keď sa na to pozriem triezvo, je to vlastne normálna reakcia. Dnes je nedeľa a Demon nemá na sebe oblek, čo však nijako nezmenšuje jeho charizmu. Neformálne, ale drahé sivé tričko s dlhým rukávom a džínsy s vypraným efektom zvýrazňujú jeho svalnaté telo, štíhle ruky má uvoľnene položené na drevenom stole, jeho vlasy priam vyzývajú k tomu, aby do nich niekto hrabol prstami.

Rázne zatvorím zložku, odložím iPad a mobil do kabelky, dopijem posledný dúšok kávy a vstávam. Až vtedy mi Demon začne opäť venovať pozornosť.

„Už sme hotoví?“ spýta sa.

„Ja už dávno. Ty s ňou asi ešte nie. Preberiem zasadací poriadok s June. Prajem ti pekný víkend,“ hovorím a skôr ako Demon stihne niečo odvetiť, odídem. Pri stole ryšavky sa na chvíľu zastavím a dôverne sa k nej nakloním.

„V posteli ťa bude volať mamička. Má rád, keď mu predtým dáš fľašu. Dobre by som si to rozmyslela. Má nejaký komplex...“ zašepkám a zakrútim ukazovákom pri spánku. Potom poklepem na stôl a vystriem sa. „Nič v zlom, len som to chcela spomenúť,“ dodám. Červenovláska najprv zíza na mňa, potom na Demona. Jej nadšenie zreteľne opadlo.

S úsmevom na perách sa vytratím.

Keď prídem domov, Ryder je už zase v byte, ktorý máme s June. Je to tak už niekoľko mesiacov, ale aj keď ho mám rada, nechcela som bývať v trojici.

S June už celé týždne zúfalo hľadajú riešenie, čo sa ukazuje byť ťažšie, ako som si myslela. June a ja sme spoločne kúpili tento byt, ktorý sa nachádza priamo nad našou svadobnou agentúrou v Soho, Ryder a Demon si kúpili byt v Meat Packing District. Teraz sú June a Ryder zasnúbení, chcú sa vziať a bývať spolu a všetci štyria sa tak ocitáme v dosť hlúpej patovej situácii.

Navyše trh s nehnuteľnosťami na Manhattane nie je práve najmilosrdnejší. Neviem, koľkokrát June prišla domov zo stretnutia s realitnou agentkou a len krútila hlavou, pretože obhliadka sa opäť skončila totálnym fiaskom.

„Ahoj, už si späť. To bolo ale rýchle,“ ozve sa Ryder, otvorí chladničku a kontroluje jej obsah. Rozhodne sa pre jogurt, ktorý som si kúpila pre seba, a s tichou nevôľou sledujem, ako odstraňuje viečko a s pôžitkom si ho vychutnáva.

Mohol sa aspoň opýtať.

„Och, Cleo! Ahoj. Už si späť?“ ozve sa spoza mňa Junin hlas. Uterákom si šúcha vlasy, podíde k Ryderovi, postaví sa na špičky a pobozká ho. Ryder nechá jogurt jogurtom a rovno pred mojím zrakom sa začnú ich každodenné nežnôstky.

Niežeby som im to nepriala. Božemôj, trvalo to celých desať rokov, kým sa dostali do tohto bodu, a to je vlastne celá večnosť! Ale pomaly mi to už začína liezť na nervy. Zreteľne si odkašlem a oni sa s úsmevom od seba odtrhnú.

„Vyspala si sa dobre, Junybunny?“ opýta sa Ryder a pošúcha svoj nos o Junin.

„V tvojom náručí určite,“ odpovie June a otrie sa nosom o jeho. Sú naozaj pekný pár. June má krátke, svetlé blond vlasy, jemný vzhľad a Ryder je od nej o dve hlavy vyšší a mohol by ju prakticky schovať pod pazuchou. Je to také milé. A zároveň otravné.

„Už to nevydržím. Ten chlap je taký kretén! Bojkotuje, nie, sabotuje vašu svadbu, lebo chce strhávať oblečenie z tela nejakej ryšavky! To je absolútne neprijateľné!“ hovorím nahlas a môj tón preruší maznanie June a Rydera. June podíde ku mne ku kuchynskému pultu a objíme ma.

„Je to až také zlé?“ spýta sa súcitne, ale ja som naštvaná. Naštvaná na ňu a naštvaná na Rydera. Od začiatku som im hovorila, že Demon a ja to nemôžeme urobiť. Nemôžeme byť spoločne svedkami na svadbe. Hustila som do June, prosila som ju, aby požiadala niektorú ďalšiu priateľku, Lav alebo Willow. Ale ona trvá na mne a Ryder trvá na Demonovi. Vôbec nechápem, ako môže byť niekto ako Demon Ryderovým najlepším priateľom. Ryder je… jemný, dobrosrdečný, pokojný a rozvážny. Demon je... je... kretén! On je dôvodom, prečo majú ženy určitú stereotypnú predstavu o mužoch. On totiž spĺňa všetky klišé. A ešte niekoľko ďalších.

„Áno. Nie. Je to v poriadku,“ hovorím nevrlo, pretože nechcem June pokaziť najkrajší deň jej života svojimi ťažkosťami. Navyše som PR manažérka našej svadobnej agentúry! Organizovať takéto veci s prehľadom je moja prekliata práca! Len nie s Demonom Hellom, týmto…

„Zasadací poriadok je už hotový? Alebo potrebuješ moju pomoc?“ spýta sa June a rozkrojí si jablko.

„Nejako to zvládneme. Ty sa staraj o svoje šaty,“ usmejem sa na ňu.

Tak budeme komunikovať cez správy, pomyslím si a siahnem po mobile.

Mohol by si mi, prosím, zostaviť zoznam Ryderových hostí, ktorí v žiadnom prípade nemôžu sedieť pri jednom stole? Keď skončíš s tou červenovláskou?

O minútu neskôr prekvapivo príde odpoveď.

Predstav si, že viem robiť oboje naraz. Jednou rukou ju držím za zadok, druhú mám na klávesnici.

Odfrknem si. Ten namyslený frajer!

Otázka je len, ako dobre?

Mám ti nahrať jej stonanie?

Ušetri ma! Pošli mi len svoje návrhy.

Demon a Cleo: nie pri jednom stole.

V žiadnom prípade nie pri jednom stole!

Och, ten hajzel! Ten hlúpy, hlúpy hajzel!

Prstami ťukám do mobilu, akoby som ho chcela rozbiť.

To máš pravdu! Stačí mi, že žijeme v tom istom meste. Nie, počkaj, na tej istej planéte! Nechcel by si sa presťahovať? Do pekla alebo tak?

Tak! Teraz som mu dala!

Zlatko, presne odtiaľ pochádzam. A teraz by som ti bol naozaj vďačný, keby si sklapla. Tá ryšavka je totiž už tesne pred tým najlepším.

„Aaaa!“ zakričím a hodím mobil na pult.

June zdvihne pohľad od krájania ovocia, Ryder sa zastaví na ceste do kúpeľne.

„Všetko v poriadku?“ spýta sa.

Nie?! Nič nie je v poriadku! Priveď svojho priateľa k rozumu!

Ovládnem sa a nadýchnem sa. „Áno. Táto aktualizácia v telefóne ma privádza do šialenstva,“ poviem a Ryder prevráti oči.

„Áno, poznám to. Môj sa zasekol na celé dva dni. Hej, dámy, ako to vyzerá? Pozrieme si dnes večer nejaký film? Mohli by sme si uvariť thajské karí,“ navrhne a June sa široko usmeje.

„Áno, zlatko! To by bolo super!“ povie natešene, moje nadšenie má však svoje hranice. Znamená to, že tu Ryder zase prespí. Znamená to, že sa zase budem cítiť ako piate koleso na voze a nakoniec, aj keď sa film ešte neskončí, sa vytratím do svojej izby, lebo už nebudem môcť vydržať ich maznanie. Budem mať výčitky svedomia, lebo sa jednoducho nedokážem tešiť s ňou, a zároveň budem naštvaná, pretože už nemám v svojom byte žiadny priestor. Chcem povedať, že hoci Rydera dobre poznám, nemám chuť sa pred ním pretŕčať v pyžame a hrubých vlnených ponožkách.

„Nechcete zase ísť k Ryderovi?“ spýtam sa mimochodom a June zvraští tvár.

„Prepáč, ale ženy, ktoré Demon vodí domov, nie sú práve tiché, ak rozumieš… Nedokážem zaspať, aj keď je Ryderova izba na opačnom konci bytu. Sú to také pipiny!“ Strčí si do úst kúsok jablka a ukáže na mňa druhým kúskom. „Poznáš tie ženy, ktoré sa neustále chichocú? Nezáleží na tom, čo Demon povie alebo urobí, ony sa chichocú! Naozaj prenikavo a vysoko.“ Napodobní to a ja sa strasiem. „Áno! Vidíš! Aj ty sa zľakneš! Zakaždým sa pýtam, ako to môže vydržať. A čo chce s takýmito ženskými. Naozaj sa k nemu vôbec nehodia,“ hovorí June a krúti hlavou.

„Hej, tá s tým psom, tá bola úlovok!“ povie Ryder z dverí kúpeľne a obaja sa rozosmejú.

„Áno! Prosím ťa, čo to bolo? Štekajúca krysa?“ chichoce sa June.

„Demon sa asi aj zhrozil, keď stála pred dverami so zvieraťom v kabelke. Ten pohľad bol na nezaplatenie!“ usmieva sa Ryder.

Moja otázka týkajúca sa Ryderovho a Juninho prenocovania nejako zapadla.

Ticho vzdychnem. Tak teda nie.

Vstanem, vezmem si tašku a idem k dverám.

„Hej, chceš ísť s nami nakupovať? Suroviny na to karí?“ pýta sa ma June, ale odmietnem.

„Inokedy. Musím ešte vybaviť pár vecí v kancelárii. Uvidíme sa neskôr,“ poviem a odchádzam dole do agentúry.

Za sebou počujem Rydera, ako sa pýta June, či sa chce ešte raz osprchovať, a dôrazne zatváram dvere.

Tieto zvuky totiž pokojne a rada oželiem.

Som taká zahĺbená do zmluvy s odborným časopisom, že cvaknutie Willowinho fotoaparátu počujem až vtedy, keď stojí priamo predo mnou pri stole. Vystrašene zdvihnem pohľad a Willow sa usmieva. Zdá sa, akoby mala fotoaparát prirastený k oku. Willow takmer nikdy nevidno bez jej najdôležitejšieho príslušenstva, ale na druhej strane, aj preto je vo svojej práci najlepšia. Práve získala ocenenie od renomovaného umeleckého združenia, ktoré vystavilo jej fotografickú sériu „Predsvadobné“ v galérii. Všetci sme na ňu nesmierne hrdí a oslavovali sme to až do rána.

„Čo tu robíš? Je nedeľa a výnimočne nemáme žiadnu svadbu,“ pýtam sa a Willow zdvihne obočie.

„Čo tu robíš ty? Je nedeľa a výnimočne nemáme žiadnu svadbu,“ vráti mi to Willow.

„No, ja... mám prácu,“ odpoviem a ukážem na papiere pred sebou.

Willow prikývne. „Začínajú ti tie hrdličky tam hore liezť na nervy?“ spýta sa priamo.

Prevrátim oči. „Necháp ma zle, sú naozaj milí. Ale sme stále v trojici. Ryder je tu neustále, len preto, že Demon si nedokáže udržať penis v nohaviciach.“

Willow sa krátko zasmeje, potom zvážnie. „Nedokážeš ho vystáť, čo?“

Hľadám slová, nechcem sa sťažovať. „Dá sa to. On je... nestará sa o prípravy, vieš? Vlastne, kedy také niečo robil ženíchov svedok? To sa nestáva. Pri zasadacom poriadku povie: Bolo by zábavné, keby si pár hostí rozbilo hlavy. Nezabudnuteľný zážitok na každej svadbe. Keď navrhnem nejakú hru pre novomanželov, povie: Nie sme predsa na detskej narodeninovej oslave. Nechaj ľudí piť, to stačí. Pri výbere kapely povie: Hej, a čo tak karaoke? To má vždy úspech. Stručne povedané: privádza ma do šialenstva. Tak to radšej urobím sama,“ vzdychnem si a svoju nechuť k Demonovmu mizernému charakteru si vybíjam na nedostatku jeho organizačných schopností.

„Uhm. Ale inak spolu vychádzate dobre?“ pýta sa ďalej.

„Áno. Áno, určite,“ odpoviem nepresvedčivo. Willow si sadne na okraj stola a prekríži dlhé nohy v čiernych, úzkych džínsoch.

„Môžeš mi pokojne povedať pravdu. Budem mlčať ako hrob, to predsa vieš,“ hovorí a usmieva sa.

Zadržím dych a potom vydýchnem. „Nemôžem ho vystáť, Willow. Je presne ako môj otec! Bonviván, gigolo, totálny mačo. Obzerá sa za každou ženou, ktorá nám prejde cez cestu, akoby bol celý deň na dobytčom trhu. Kvôli nemu vidím len prsia, pevné zadky, hojdanie bokov! Je to hrozné! Je arogantný a namyslený, povrchný a neúctivý! Ako sa do neho môže zamilovať čo i len jedna žena? Niet divu, že z jeho zasnúbenia zišlo! Ten hlupák si nezaslúži nič iné!“ vyjadrujem sa a sama som prekvapená, ako naliehavo rozprávam o Demonovi. „A June je to úplne jedno! Dovolí, aby bol takýto človek svedkom na jej svadbe s Ryderom. Na rozlúčke so slobodou určite daruje Ryderovi striptérku, ktorá vyskočí z torty! Nie, počkaj! Daruje mu dve striptérky, ktoré vyskočia z torty!“ kričím nahlas a Willow sa so smiechom trochu zakloní.

„Joj. Už mi je to jasnejšie,“ hovorí.

Zakryjem si tvár rukami a pozriem sa pomedzi prsty. „Je to až také zlé?“

Willow prikývne. „Zvládneš sa ovládať až do svadby?“ spýta sa súcitne.

Určite existujú oveľa horšie problémy ako tento.

Aspoň myslím.