Francesco Micieli

Viem len, že môj otec má veľké ruky

Ukážka z elektronickej knihy

Vydanie knihy z verejných zdrojov

podporil Fond na podporu umenia

Vyšlo s láskavou podporou Nadácie Pro Helvetia

Francesco Micieli: Viem len, že môj otec má veľké ruky

Prvé vydanie

Ich weiß nur, daß mein Vater große Hände hat

Copyright © 1998 Zytglogge Verlag, Switzerland

Translation © Paulína Šedíková Čuhová, 2018

Copyright © 2018 by Premedia Group s.r.o.

ISBN 978-80-8159-574-5

Pre Katarinu

Viem len, že môj otec
má veľké ruky

Denník jedného dieťaťa

Mama mala vtedy asi obrovské brucho.

Bol február.

Ležala v posteli a čakala, kým nastúpia bolesti. Kŕče, čo zachvátia všetky svaly. Neskôr, len vpredu, medzi úzkymi stehnami,

výkrik.

Bolo obdobie dažďov.

A ona sa pevne pridŕžala rúk starej mamy.

Je to chlapec,

oznámila teta otcovi, ktorý fajčil nazionali esportazioni a pokorne v ruke držal čiapku.

Je to chlapec,

povedal oveľa neskôr doktor.

Dobre, výborne... chlapec... len z chlapcov je úžitok.

Prišiel aj farár s krížom a svätenou vodou, oči vyvrátené k nebu.

Boh dal,

povedal.

Cudzina vzala.

Otec je v cudzine.

Keď je človek v cudzine, je ďaleko.

Za horami.

Prísť sa dá iba raz do roka.

Pretože je otec ďaleko, posiela peniaze.

Aby sme mama a ja mohli žiť.

Svojho otca nepoznám.

Viem len, že má veľké ruky

A fúzy.

A keď príde, prinesie mi čokoládu

A mame šaty.

Potom poviem,

ďakujem, otec.

Moja sestra ochorela. Plače.

Všetci sme smutní.

Čakáme na dona Giovanniho, doktora.

Nechce prísť, pretože je noc a dievčatá sú aj tak nanič.

Predtým, ako som prišiel na svet,

mal som už jednu sestru, ale nikdy som ju nevidel.

Bola na zemi,

keď som tu ja ešte nebol.

A teraz, keď som tu,

je v nebi.

Mama sedí pri posteli.

Plače.

Moja malá sestrička sa viac nehýbe.

Je mŕtva, povie chorá teta a pohladí

ma po vlasoch.

Odišla do neba.

Čo tam robí?

Teta mlčí.

Čo robí sestrička v nebi?

Mama má zatvorené oči.

Vzlyká.

Teraz musím plakať aj ja.

Sestička sa viac nehýbe.

Je u Pána Boha a svätých,

hovorí farár pred malým kopčekom hliny

a ľudia klopia oči.

Mŕtvi zostávajú na zemi dlho,

povie stará mama. Oči má doširoka otvorené.

Mŕtvi sú okolo nás. Rozprávajú sa s nami.

Prichádzajú do našich snov.

Keď som v posteli, dívam sa,

či tu je moja mŕtva sestrička.

Otec pracuje vo fabrike.

Fabrika je veľký dom,

väčší ako naša kuchyňa.

Sú tam stroje.

S tými strojmi musí otec pracovať.

Vo fabrike slnko nesvieti,

lebo nemá okná.

Fabrika patrí jednému bohatému mužovi,

ako je don Antonio.

Keď človek pracuje vo fabrike,

dostáva peniaze.

Otec píše,

že býva na takom mieste, z ktorého vidieť len trošku oblohy.

Je to miesto obkolesené horami,

ktoré naháňajú strach, keď je človek sám.

Mama nevie čítať.

Nesmela chodiť do školy.

Musela pracovať.

Listy od otca jej predčítava kňaz.

Modlievame sa preto o trochu viac.

Teraz chcú zasmoliť cesty.

Keď ich zasmolia,

bude sa vraj lepšie chodiť.

Aj oslom sa lepšie pôjde.

Z veľkej dediny na nížine prišli stroje,

ktoré všetko zasmolia.

Sú to diabolské stroje, hovoria starci

na piazze a pľujú na zem,

ktorá ešte nie je zasmolená.

Včera prišiel balík.

Od otca,

ktorý pracuje za veľkými horami.

Pre mňa bola vnútri čokoláda.

Mám ju rád, pretože je sladká.

Za veľkými horami je veľa

čokolády, povie teta.

Sú jej plné domy.

Ľudia tam majú všetci hnedé zuby...

preto sa smejú málokedy.

Ani otec sa na fotke,

kde stojí v snehu, nesmeje.

Dostal som dvoch bračekov.

Sú celkom malí – ako chlieb.

Jeden braček je mŕtvy.

Už tak prišiel na svet.

Druhý sa volá Angelo – ako starý otec.

Pre mŕtveho bračeka truhlu nemáme.

Truhla je príliš drahá.

Mama ho položí do papierovej škatule.

Teraz smie ísť do neba aj braček.

Keď je noc,

vidieť pri dlhom kopci množstvo svetiel.

Akoby nás zdravili.

Starý otec hovorí, že pri dlhom kopci

býva veľa ľudí.

Nehovoria našou rečou.

Nie sú Arbréši.

Ale aj mnohí z nich odchádzajú do cudziny.

V zime prichádzajú vlky.

Prichádzajú, lebo sú hladné.

Potom žerú ovce.

V našej dedine je jeden chudobný sedliak.

Je veľmi hladný.

Zožerie všetko. Aj vlky.

Koniec ukážky