Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Slovenské zámky

Stanislav Klíma

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2014 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2014 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Jaroslav Geňo, Slavomír Kancian

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0038-4

Pôvodná publikácia

Stanislav Klíma. Slovenské zámky. Česká grafická unie a. s.. Praha 1921. 41 s.

Bibliografické poznámky

Jahody. Knižnica slovenskej mládeže za redakcie Stanislava Klímu

Sväzok I.

Slovenské zámky s 10 obrázkami Janka Alexyho

V Prahe vydáva Česká grafická unie a. s. 1921

Kníhtlačiareň „Unie“ v Prahe.

Bratislava

Na bratislavskom zámku mal 28. októbra 1261 svatbu český kráľ Premysl Otakar II. Vtedy bolo tu slávností a zábav! Lebo sa ženil kráľ, ktorého Česi menovali zlatým a Nemci a Maďari železným, pretože sa báli jeho železných rytierov. A tento český kráľ bral si tu za manželku ruskú kňažňu Kunhutu, dcéru kyjevského kniežaťa Rastislava Michaloviča, ktorého Tatári prinútili, že z Kijeva ušiel a na dvore uhorského kráľa Vojtecha IV. našiel útulok a kráľovskú dcéru Annu, ktorú pojal za manželku. Bola tedy Kunhuta tiež vnučkou uhorského kráľa Vojtecha IV., ktorého kráľ Premysl teprv rok pred tým 12. júla 1260 premohol v bitve pri Kresenbrune. Z Bratislavy odišiel kráľ Premysl so svojou manželkou cez Viedeň, ktorá vtedy tiež k ríši českej patrila, do Prahy. Bratislavský zámok mal potom ešte často kráľovských hostí. Bolo to v čase, keď Uhry boly pod panstvom tureckým a len Slovensko sa Turkom ubránilo. Vtedy boli v bratislavskom kostole sv. Martina korunovaní uhorskí kráľovia. Dnes je Bratislava hlavným mestom nášho Slovenska.

Devín

Devínsky zámok dvíha sa pri Bratislave nad vtokom rieky Moravy do Dunaja. Založil ho Rastislav, knieža veľkomoravský, aby snadnejšie sa ubránil proti Nemcom, ktorí pre jeho pevnosť tri razy márne ho dobývali. Preto ho nazývali tiež Velehradom. Pri jednej takej bitke zajatý bol od Nemcov Rastislavov synovec Svätopluk. Len pod jednou podmienkou sľúbili mu Nemci, že ho z väzenia prepustia, ak stane si na čelo nemeckého vojska a povedie ho na Devín. Svätopluk na to pristal. Keď sa o tom Slavimír, veliteľ hradu devínskeho dozvedel, vyslal Lubomíra na zvedy. Ten sa vrátil a priniesol zprávu, že Svätopluk sa už blíži. Pripravili sa tedy na Devíne na obranu. Slavimír, Zemežízeň, Milín, Slavboj a Luboslav boli vodcami vojska slovenského. Svätopluk prešiel s vojskom svojím Moravu a medzitým, čo vojsko si robilo tábor pod Devínom, sám šiel na Devín. Nemcom povedal, že ide obhájcov Devína vyzvať, aby sa vzdali. Lež akonáhle prišiel na Devín, ushovoril sa s vodcami slovenskými a bol od nich vyvolený za kráľa. Keď sa to Nemci dozvedeli, plní zlosti útočili na Devín, ale s krvavými hlavami vracali sa do svojho tábora. Po jednej takej bitke vyzval vodca Nemcov Britvald Svätopluka na súboj. Svätopluk výzvu prijal a v boji nemeckého vodcu zabil. Keď takto boli Nemci svojho vodcu pozbavení, utiekli nazad do svojho Nemecka a slovenskú krajinu Svätoplukovu už nechali na pokoji.

Devín a Kozí hrad

Biela víla mala dve krásne dcéry, dvojčatá. Keď odrástly vystavila im dva skvostné hrady, kde by mohly bezpečne bývať. Súčasne im dala po jednom jablku života, v ktorom každej život bol uschovaný s tým doložením, aby im na zem nepadly, lebo ináče že hneď zomrú. S tým sa s nimi rozlúčila. Mladé víly po odchode matkinom jablká si vyčarovaly, aby jedna druhej život varovala. Obidve žily potom na svojich hradoch bez starosti. Pod časom zjavil sa v lesoch pod hradmi mladý lovec, ktorý prichádzal zver loviť a pri tej príležitosti soznámil sa s obidvoma sestrami. Pretože obidve boly si na nerozoznanie podobné, nevedel, že sú vlastne dve, až raz sa prihodilo, že sa náhodou obe s lovcom stretly. Obe zapálily sa žiarlivosťou a znepokojené do svojich hradov sa rozišly. Jedna zo sestier hneď ako domov dobehla sestrino jablko života z hnevu o zem hodila. Jej biela duša vyletela z jablka a Devín v runy sa rozpadol. Z jadra jablka po čase vyrástol strom a zradná sestra každú noc pod túto jabloň ako čierna koza chodí a očami svieti. A od toho vraj dostal hrad svoje meno Kozí hrad.

Čachtice

Na Čachtickom hrade ukazujú miesto, kde vraj bola za živa zamurovaná ukrutná krvežíznivá tygrica, Alžbeta Bátorová, ktorá na začiatku XVII. storočia mnoho dospelých dievčat do smrti umučila. Bolo ich za pár rokov asi 30, povesť hovorí o viac než 200 obetiach jej ukrutnosti. Pomocník týchto jej ukrutností, Ficko, bol na kolese lámaný a dve baby, ktoré na rozkaz grófkin tie úbohé dievčatá trápily, boly katom zoťaté. Ukrutníčka Bátoryčka obišla s miernym trestom: bola odsúdená na doživotný žalár v jej Čachtickom zámku. Mohla v celom zámku žiť, ako sa jej páčilo, mohla robiť čo chcela, len z domu von vykročiť nesmela. Vtedajšie uhorské krajinské zákony nedopustily, aby grófka, pôvod všetkých zverských ukrutností, bola práve tak kruto potrestaná, ako osoby nešľachtické, ktoré na jej rozkaz ukrutnosti prevádzaly! Len ľud túto na rozume pošinutú ukrutnicu aspoň v povesti prísnejšie pokutoval, než to krajinské súdy urobily, keď ju dal za živa zamurovať, aby tam hladom zomrela. Poverčiví ľudia ešte dnes počujú stonanie a nariekanie povraždených dievčat, medzi rozváľanými múrami hradu.

Koniec ukážky