Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Kocúrkovo alebo len aby sme v hanbe nezostali

Ján Chalupka

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2007 Petit Press

Copyright ePub version © 2016 iAdverti

Copyright © 2007 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Martin Odler

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0155-8

Pôvodná publikácia

Ján Chalupka. Výber z diela v dvoch zväzkoch. Zväzok II. (Drámy). Slovenské vydavateľstvo krásnej literatúry. Bratislava 1954.

Bibliografické poznámky

Prvé publikovanie: Kocaurkowo, anebo: Gen abychom w hanbě nezůstali. Weselá hra we třech Gednánjch. Mjsto předmluwy se powj, ale gen sseptem, něco o Kocaurkowě. W Lewoči. Pjsmem Jána Werthmüllera, 1830.

Miesto predslovu

Kocúrkovania majú od pamäti sveta velikú k svojej vlasti a jej slobode, k svojej reči, k svojim obyčajom náklonnosť No a to by nebolo zle samo v sebe, lenže sú oni v tejto veci opravdoví — Kocúrkovania. I len tie — odpytujem ale ponížene — i len tie nohavice musia mať taký kroj, aký mali ešte za Kakan kráľa.

Podľa ich názoru stojí Kocúrkovo práve v samom prostriedku zeme a niet iného jemu rovného mesta. — Za živa v Kocúrkove a po smrti v nebi. — A nedávno sa boli v krčme o to krvavé pračky zviedli, keď tomu jeden pocestný tuho odporoval, hovoriac, že tu i tam sa Kocúrkovo vyskytuje a že by on mohol niekoľko miest, mestečiek a dedín menovať v tejto a inej stolici.

Niet divu, že kto nie je rodom Kocúrkovan, alebo halenu inej farby a iného kroja nohavice nosieva alebo inú gramatiku nasleduje (a hovorí napríklad vahan miesto havan, rajndlík miesto riandlik alebo grobian miesto hrubian), nemá u nich žiadnej ceny. — Ak cudzozemec otvorí len hubu, to sa dajú do smiechu, ako keď Maďar prvýkrát slyší po N(iregyhá)ze sa klaňať „Úr isten adj nakunk is“[1] pomiešajú. No a to len i hluchý môže vidieť, že sú to slová z opravdového kmeňa — — scého. — — ského a — — ckého, ako to nedávno jeden učený navlas preukázal.

Kocúrkovania tak milujú svoje hniezda, že do Tótországu[2] — Len aby sa do svojho nového rektora nedali, ak im niekto pošepne, že sa Svoboda menuje.

Quid rides? De te fabula narratur![3]

(Predslov k prvému vydaniu.)

Predslov

Sotvaže sa Kocúrkovo za onoho času na svetlo dostalo, a ihneď ho tu žartu milovníci, tam zle urozumení posudzovači rozchytali tak, že sa všetkých päťsto výtlačov v krátkom čase rozchytalo, a boli príklady, že kdekto mal spôsob a príležitosť i za päť prstov ho kúpiť.

Mnoho totižto hluku táto komédia narobila. Domnieval sa totižto nejeden, ktorý satire nerozumel, že sa to všetko na túto alebo túto obec, alebo práve na isté osoby vzťahuje. Áno, niektorí tak bystro videli, že v osobe starého i mladého pána učiteľa satiru na stav učiteľský zavoňali. — A boli dva príklady, kde sa na domnelých autorov Kocúrkova, kandidátov teológie oborili, ktorí by o tom svedectvo vydali, keby im, už v malohontskom a békešskom senioráte kňazom, včasná smrť ústa nebola zatvorila.

Čo sa za onoho času Abderitom, práci to preslávenej, to sa i tejto chatrnej satire prihodilo.

Tí, ktorí sa obrazenými byť bludne domnievali, všemožne o to pracovali, aby toho posmcšníka vykutili. Dve ženské osoby medziiným zaliezli (skákať už nevládali) — ta. kde sa úfali, že im ho cenzor alebo tlačiar prezradí, ale tento im odpovedal, že sa on o to nikdy nestará, a tento, že on veru na autorovi žiadnej viny nenachádza, lebo v jeho komédii nič zlého nevidel, čo by boha, kráľa, náboženstvo, dobré mravy, statočnosť a česť osoby urazilo. —S týmto sa ony ale neuspokojili. Najali si advokáta z Vacova a doručili mu sto či dvesto zlatých, aby toho človeka vyšľakoval a na patričnom mieste udal. — Všetko nadarmo. Pomaly ľudia rozumní i sami doterajší opozičníci nahliadli, že veru nebolo prečo sa horšiť a horliť. Dnes, keď toľko žartovných, posmešných i osoby urážajúcich novín a obrazov vychádza, by sa takejto maličkosti sotva kto urážal.

Ale toto bezpríkladné podozrievanie a búrenie a zatracovanie malo ten výsledok, ktorý má prenasledovanie pre vieru a národnosť. — Kocúrkovo by bolo v zapomenutie prišlo, ale takým proti nemu vystupovaním takej slávy došlo, že sa za onoho času len o Széchénym, Lafayettovi a o tejto hromovej knižke (menykő könyv) hovorilo, ako by to dosvedčiť mohli ti už dnes dospeli i vo vysokých úradoch postavení mužovia. A čo je Wikar of Wakefield anglickým a Télémaque francúzskym učiteľom a učencom reči anglickej a francúzskej, to bolo ohľadom češtiny Kocúrkovo, z ktorého sa jej bol priučil zosnulý už, v celej krajine preslávený arciknieža, Maďar to dokonalý, ktorý z miestodržiteľstva českého odvolaný vyznal, že i on rozumel Čechom i oni že mu s nimi sa rozprávajúcim rozumeli. — A táto okolnosť veľmi na váhu udrie.

Dalo by sa o tom ešte mnoho povedať, ale dosť budiž k ospravedlneniu, že Tesnošil Jánoš po štyridsaťročnom spánku zasa precitol. — Habent sua fata libelli.[4]

Ostatne za slušné uznávam pripomenúť slová, ktoré slávny Kopitar po prečítaní Kocúrkova Kollárovi písal

Kocúrkovistae dic: Euge! macte! ultro!

Gratulamur Slavis nasci Voltairios!

[5]

(Predslov k druhému vydaniu Kocúrkova.)

Osoby

PÁN Z CHUDOBÍC, dozorca cirkvi

ATTILA, jeho synáčik

PROCHÁZKA, predošlý rektor

ĽUDMILA, jeho dcéra

KOSTOLNÍK

TESNOŠIL JÁNOŠ, čižmár

MADLENA, jeho manželka

ANIČKA, jeho dcéra

HONZÍK, jeho syn, študent

SVOBODA, pozvaný za rektora

VOJTEŠKA, suseda Tesnošilova

VOJTECH, jej syn, študent

ŠKRIVÁNOK, študent

RAJNOHA

GARAZDA zbojníci

KRAHULEC

Dejstvo prvé

Výstup 1.

(Svetlica: v kúte čižmárske náradie.)

Tesnošil, Madlena.

(Tesnošil oblieka sa a kefuje nohavice, Madlena jeho trojrohý klobúk drží v ruke.)

TESNOŠIL Len sa ty na mňa spoľahni, szívem,[6] — Ale som to ešte nikomu nepovedal. Nech to medzi nami zostane!

MADLENA To ste veru mohli po celom Kocúrkove hlásať, Tesnošil uram, a predsa by nikto nebol prezradil vaše tajomstvo. I ja teraz len toľko viem, koľko predtým. — Vy vždy len vašu maďarčinu meliete, a ja tomu toľko rozumiem ako hus pivu.

TESNOŠIL Pravda, pravda, že len nerozumie, kto nevykročil z Kocúrkova, ale rozumie bezzeg,[7] kto bol v Miškovci na vandrovke alebo vo Veľkom Varadíne, Nagy Váradon, amint a magyar mondja. — Ja povedám, že môj pán sused zamilovanými očami po našej Aničke strieľa.

MADLENA Veru som to i ja už minulé vakácie spozorovala, že oka z nej nespustí. — A ona by, tuším, tiež proti tomu nebola, keby to šťastie Martinka potkalo.

TESNOŠIL Egy szó annyi mint száz.[8] To ani ináče nebude.

MADLENA A ak nebude ten, bude iný. Slyšať, že má akýsi Turčan, či Ľupták viac ako pol konventu po svojej strane a že mu akýsi pletkár napred písal, aby s našimi študentmi sem pospiechal.

TESNOŠIL Ty, fiam,[9] na piesku buduješ. A uvidíš, že takto nevyhráme.

MADLENA Ja neviem, prečo by sme nevyhrali. Moja Anička sa veru vždy môže páčiť takému pánovi, aký je pán rechtor kocúrkovský. — Daj ti mi bože!

TESNOŠIL To ja tak nerozumiem, ale že terajší študenti sú „synovia sveta a opatrní v svojich veciach“, ako sa v evanjeliu čítava. Ej, sú to za majstri! Oni sa ti zavčasu zaopatria a nejednu tak vedia ošialiť, až im jedna na lep sadne. — A preto budem silou mocou za suseda bojovať. (Utiera fúzy.)

MADLENA Aleže sa poberajte, keď máte. Vidíte, ako sa to všetko úhrnkom valí do konventu.

TESNOŠIL (hodí kepeň na seba a postaví trojrohý klobúk na hlavu)

Nože mi pohľadaj moju trstenicu.

MADLENA Tu ju máte.

Tesnošil (odchodí; vtom vkročí suseda).

Výstup 2.

Suseda a predošlí.

SUSEDA Dobré ráno! Akože ste spočívali? Čože sa vám dobrého snívalo? — A Anička kde? — Obávala som sa, pán sused, že mi uletíte. Ale som vás predsa dolapila. Chcela by s vami dve-tri slová prehovoriť.

TESNOŠIL Ale nakrátko, pani suseda, lebo, ako vidíte, noha v strmeni — lóra, katona, amint a magyar mondja.[10]

SUSEDA Len slovíčko, szomszéd uram;[11] lebo na vás však ste, tuším, jeden z najstarších údov konventu.

TESNOŠIL Úgy van:[12] Ja a Nemánickv ako dvojčatá od desať rokov kňaza a rechtora splácame.

SUSEDA A do konventu chodíte.

TESNOŠIL Természetesen.[13] (Šnupe.)

SUSEDA Veď preto, lebo tedy od vás mnoho závisí. Či ma rozumiete?

TESNOŠIL Értem, értem,[14] len čo sme prestali s mojou starou o vašom Martinovi hovoriť. — Ak by on nemal nádeje, tedy žiaden kompán na svete, čo by sa bol v samom Prešporku svojmu remeslu vyučil.

MADLENA Len sa vy, susedka, spoľahnite na môjho Tesnošila. Však vieme, čo robíme. — Či ma rozumiete?

SUSEDA (lichotne)

Veru rozumiem. — Ten môj Martin sa domnieva, že neviem, čo sa mi za chrbtom robí. (S úsmechom.)A vaša Anička, ako som poznala, nebočí od neho. (Rozosmeje sa.)

TESNOŠIL Csak lassan, esak lassan![15] Len aby sme v hanbe nezostali. — Akože je szarka po slovensky?

MADLENA Môj že ti milý Maďar od Dcbrecína! Straka, szarka — toľko i ja rozumiem — Načže vám je ale tá straka?

TESNOŠIL Nato, že vy ženy neznáte jazyk za zubami držať a všetko napred vyrapocete mint a szarkák.[16]

MADLENA Oj, Jánoš mešter, zato sa nebojte. Ja budem mlčať ako ten stĺp. — Len aby nám ten starý korheľ niečo nezatrúsil!

TESNOŠÍL Slyšať, že veru akéhosi Turčana kortešuje.

SUSEDA A nebol by div. Však je i on skade ruka skade noha.

TESNOŠIL Už je tomu asi osemnásť rokov, čo o holej palici z akejsi Bedárky privandroval.

MADLENA A má dcéru a tá potrebuje muža; lebo jej, veru, už dohára.

SUSEDA Starý hrebenár? Oj, pani matka, s tým sa už poriadok urobil. — Môj Samko mu ústa zamkol. Súdok slivovice, dve kily pšenice a rováš sa zreže. — Či ma rozumiete? — On na to ruku dal, že urobí, čo len na ňom bude záležať.

MADLENA Vy ste sa špatne sklamali. To vám je celý erdeg[17] ten starý všadebol. Verte mi, že vám straku na kole ukázal.

TESNOŠIL Az mind hijába való beszéd![18]

MADLENA Čože je to zase? Už si z vás len posmech stroja, čo tú maďarčinu všade i tam miešate, kde vás nikto nerozumie.

TESNOŠIL Elhiszem,[19] lebo neviete, ako svet beží, ale potom zmúdriete. Viem, že sa vám to nebude ľúbiť.

MADLENA Nuž?

TESNOŠIL A čo viem, čo mi nebožtík pán richtár povedal, keď som mu tie kordovánky podšíval a do kongregácie so zlatým boritášom — arany paszománt[20] — pricifroval.

SUSEDA Že sa, tuším, celé Kocúrkovo do Debrecína vysťahuje.

TESNOŠIL My zostaneme, kde sme, ale, szomszéd asszony, egy szó annyi mint száz[21] A vy hlupáci nebudete tomu rozumieť.

MADLENA Oho, Jánoš mešter, tomu i ja rozumiem. Drotoltásik, drotoltásik. — A môžte veriť, že i ja budem, ani pol roka neminie, husi a sliepky zvolávať. — Ale kírem[22] — akože je kvočka po maďarsky?

TESNOŠIL Kotlóstyúk, kotlóstyúk — bolond.[23]

MADLENA Nuž tedy kotlošťú, kotlošťú, kotlošťú: cip, cip.

TESNOŠIL (ukazuje jej oslie uši)

Čože bláznovi po rozume! Bolondnak fapénz jó![24]

SUSEDA To je práve tak, ako keď ten s riečicou na chrbte po Kežmarku volal: Dajte si rajtermachu[25] spraviť! Ale, pán sused — noha vraj v strmeni — a vy ste sa už veru hodne pobavili.

TESNOŠIL Pre vaše daromné klebety som skoro konvent zameškal. No, dobre sa majte, a buďte dobrej mysli. Musí sa to podariť! —Nenarodil som sa včera, ani dnes. „Tak já chci míť, tak musí býť“; ako náš Moravan vravieval.

MADLENA A naša Anička sa má pod čepiec dostať. Či tak?

SUSEDA Pánboh uslyš, pánboh uslyš! — Len čo ten môj starý na to povie?

TESNOŠIL (odchádza a zase sa vráti)

Megállj,[26] čosi mi na pamäť prišlo — Vy ženy ste samá zvedavosť. Dám vám tedy zďaleka znamenie, ako sa tá komédia skončila, zle, či dobre.

MADLENA Hneď by som vás za to pobozkala.

TESNOŠIL Nem kell nekem.[27]

MADLENA Goromba.

TESNOŠIL Ak postavím klobúk takto dvoma rohmi napred, môžete nos ovesiť. Ak ale jeden roh uzriete (klobúk tak stavia)— viktória![28] (Odíde.)

SUSEDA (volá za ním)

Do šťastlivého videnia! (K Madlene.)I ja sa musím ponáhľať. Len mi teraz prišlo na um, že sú koláče v peci. — Upečie sa niekoľko makovníkov a tvarožníkov, aby tí naši chlapci naprázdno neprišli.

MADLENA Aleže mi dlho nemeškajte, pani matka.

SUSEDA Naskutku ma zase tu máte. (Preč.)