Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Detvianske spevy (ukážka)

Karol Anton Medvecký

Copyright © 2008 Petit Press

Copyright ePub version © 2013 iAdverti

Copyright © 2008 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Slavomír Kancian, Katarína Tínesová, Bohumil Kosa, Erik Bartoš, Mária Hulvejová, Karol Šefranko

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-89278-92-3

Pôvodná publikácia

Karol Anton Medvecký. Detva. Monografia. Kníhtlačiareň Karla Salvu. Ružomberok 1905. 330 s.

I. Ballady a romance

Rabovali Rusi

[: Rabovali Rusi :][1]

[: v tom zvolenskom zámku :].

[: Nikoho nenašli :],

[: len jedno pahoľa :].

[: Povec nám pahoľa :],

[: de pán s paňou býva :]

[: Nesmiem povedati :],

[: dav by ma pán sťati :].

[: Kľúče sa pod prahom :],

[: šaty za oltárom :].

[: A pán s paňou leží :]

[: hore na vrch veži :].

[: Prvý raz strelili :],

[: vrch veži zvalili :],

[: Druhý raz strelili :],

[: pána zastrelili :].

[: Tretí raz strelili :],

[: paňú sebou vzali :].

[: Keď ju šikovali :]

[: cez širokie hory :],

[: ešte sa obzrela :]

[: na tie smutnie múry :].

[: Múry, moje, múry :],

[: moje smutnie múry :]!

[: Kde sa tí muráry :],

[: čo vás murovali :]?

I. variant

[: Muráry pomreli :],

[: čo vás murovali :].

[: Pána zastrelili :],

[: paňú sebou vzali:].

II. variant

[: Tí páni pomreli :],

[: čo vo vás bývali :].

[: Murárov pobilo :],

[: čo vás murovali :].

V javor zakliata dcéra

(Dva varianty z Detvy)

I. variant

[: Idú že len idú

trá bratia na vandru :].

Už sme sedem hvorok

takýchto preišli,

ešte sme takýho

javora nenašli.

Otnime že si mi

po jedných husličkách,

po jednej strunočke,

po jednom bičíku.

Prvý raz zaťali,

javorček odskočiv;

druhý raz zaťali,

krvička vymokla.

[: Tretí raz zaťali,

drevo prevravelo :].

Neni som ja neni

drevo javorovo,

ale som ja z mesta

diovča rychtárovo.

Čo ma mať zakliala,

[: na vodu poslala :],

by drevom zostala.

Chojte že vy huci,

pod mej mamky stenu,

a tak jej zahrajte,

žiaľu jej narobte.

Toto sa husličky,

z tej vašej Haničky;

toto je bičíček,

z jej bielych ručičiek.

Chojte že vy huci,

z po tej mojej steny,

a tu mi nehrajte,

žiale nedodajte.

[: Dosť ho ja veľký mám,

že Aničky nemám :].

II. variant

Idú huci horou,

horou javorovou,

začav dážď mrholiť,

stali si pod javor.

Javore, javore,

aký si prekrásny,

veď by z teba boly

husulienky hlasnie.

Prvý raz zaťali,

krvička vymokla;

druhý raz zaťali,

drevo prevravelo.

Není som ja neni

drevo javorovo,

ale som ja diovča

z Brezna rychtárovo.

Toto sa husličky

z tej tvojej dievčičky;

toto je bíčíček,

z jej bielych ručičiek.

Toto sa strunočky,

jej žltie vlásočky;

toto sa kolčeky,

jej biele pršteky.

Chojte že vy huci,

z po’ tej mojej steny,

dosť ho ja veľký mám,

že Haničky nemám.[2]

Kcev sa Janík ženiť

Kcev sa Janík ženiť,

kcev sa Janik ženíť,

mať sa mu nedala,

a sestra kázala.

A keď po ňu išli

na ten vysoký most,

koník sa mu potkov,

Janík hlávku vytkov.

Oj, vy ľudia, ľudia,

čo budeme robiť,

či máme poňho ísť,

či sa máme vrátiť.

Jedni sa vrátili,

druhí poňho išli.

Keď oni ta prišli,

hneď sa ich spýtala:

starejší, starejší,

kde je muoj najmilejší?

Tam ti doma zostav,

žeby stoly schystav.

Ona nemeškala,

zase sa spýtala:

Starejší, starejší,

kde je muoj najmilejší?

V komore ti leží,

hlavička ho bolí.

Keď hu ukladali,

tak jej prikázali,

žeby sa ho netýkala

do pravej povnoci.

Ona nemeškala,

hneď sa ho týkala. —

Od veľkýho strachu,

do izby bežala.

Aj, vy ľudia, ľudia,

čo ste urobili,

keď mňa živú pannu

s mrtvým uložili.

Oj, mamičko moja,

čo som zaslúžila:

či vienok zelený,

či čepček bielený.

[: Nezaslúžila si :]

vienka zeleného,

len čepca bieleho.