Alfie Bloom

a zlodej talizmanu

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.fragment.sk

www.albatrosmedia.sk

Gabrielle Kentová

Alfie Bloom a zlodej talizmanu – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2017

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Mojej rodine

1

Útočníci z duba

Alfie sa prevalil na chrbát a usmieval sa na hviezdy, zatiaľ čo mu vietor rozvieval vlasy a pyžamo sa mu trepotalo. Potľapkal kožušinu pod sebou – lietajúca medvedia kožušina bola jediným možným dopravným prostriedkom.

„Dnes si akýsi tichý,“ ozval sa mu pri uchu hlboký hlas. „Stalo sa niečo?“

„Len si vychutnávam ten pokoj, Artan.“ Alfie sa načiahol dozadu a poškrabkal medveďa po hlave. Artan zavrčal od rozkoše, až sa celá kožušina zvlnila.

Mesačné svetlo sa odrážalo od jazera Archelon a osvetľovalo siluetu hradu Hexbridge vynímajúceho sa na vrchole jedného z kopcov, odkiaľ bol výhľad na dedinu. Alfie stále nemohol uveriť, že tam žije. Jeho otec tvrdo spal vnútri, jeho najlepšia priateľka Amy Siuová takisto – prišla k nim na veľkonočné prázdniny, kým sa jej babička zotavovala zo silnej chrípky. Jeho sesternica Madeleine a bratranec Robin odišli len pred pár hodinami, strávili na hrade celý víkend.

Alfiemu sa páčilo, keď u nich bolo veľa ľudí, najmä keď v predošlom živote žil iba s otcom v pochmúrnom suterénnom byte, kde im spoločnosť robil len kocúr Galileo. Keď zdedil po poslednom Veľkom druidovi Orinovi Hopcraftovi ten veľkolepý hrad, celkom mu to zmenilo život, ale ešte vždy si niekedy vychutnával iba svoju spoločnosť. Kde je lepšie byť sám ako v oblakoch?

Zdalo sa mu, že uplynula celá večnosť od Vianoc, keď sa riaditeľky jeho školy Špata a Škrata zmenili na draka a chceli ho zožrať. Starý mág Orin sa skryl v Alfiem a ten zachránil situáciu – prekazil ich kúzlo, ale ten pocit moci, ktorý pritom získal, bol takmer rovnako hrozný ako sila draka. Hoci noc bola teplá, zachvel sa, doteraz mal občas nočné mory.

Dnešný sen bol najhorší. Zmenil sa na draka a zožral celú svoju rodinu. Zdalo sa mu to také skutočné, až by prisahal, že keď sa zobudil, ešte mal zelené ramená a na nich šupiny. Prv než znova zaspal, vyrazil k nebu. Pri pokojnom lete si zvyčajne prečistil myseľ, ale tentoraz mal problém zbaviť sa nočnej mory. Dotkol sa talizmanu, ktorý mu vždy visel na krku. Keď ho nahmatal prstami a vedel, že udrží kúzlo skryté a pod kontrolou, cítil sa bezpečne.

„No dobre, Artan, zavez nás domov.“

„Smer domov,“ zaburácal medveď. „Pevne sa drž!“

Alfie si zaboril prsty do Artanovej hustej srsti a medveď zatiaľ urobil veľký oblúk nad školou Dracaver, potom plachtil k hradu. Odkedy Špatu a Škratu zatkli, Alfiemu sa v škole páčilo. Dúfal, že budú dlho za mrežami kdesi veľmi ďaleko. Riaditeľkou sa teraz stala jeho obľúbená učiteľka slečna Reynardová. Alfie z toho mal radosť. Zdalo sa mu nepravdepodobné, že by sa niekedy zmenila na zúrivú dračicu.

Leteli ponad jazero Archelon k jemnému hukotu rieky, ktorá tiekla okolo hradu a padala v kaskádach z útesu za hradom vo dvoch vodopádoch. Keď medveď plachtil ponad hradné múry, Alfiemu padol pohľad na dub rastúci na vydláždenej polovici nádvoria. Bol ožiarený blikotavým modrým svetlom. Žeby si to len predstavoval? Položil ruku na Artanov ňufák a ukázal dolu. Artan prikývol a ticho sa spustil nižšie, aby pristál za kamenným cimburím.

Alfie zdvihol hlavu, nakúkal cez medzeru v kamennom murive a videl, ako sa okolo stromu pohybuje postava. Padací most bol stále zdvihnutý, tak ako sa niekomu podarilo dostať dnu? Postava vyšla spod stromu a zamierila k hradnej bráne. Alfie vyskočil na nohy, ale keď otváral ústa, že okríkne votrelca, spoznal, že je to majordóm Ashford. Skryl sa za cimburie, nechcelo sa mu vysvetľovať, čo robí uprostred noci vonku.

Alfie počkal, kým sa za Ashfordom nezavrela brána, potom potľapkal Artana a vleteli cez otvorené okno do jeho spálne. Ešte vždy nikomu z dospelých nepovedal o medveďovi. Bál sa, že otec by na ňom chcel robiť pokusy, aby zistil, ako je možné, že lieta a rozpráva. Iba Amy, Madeleine a Robin o ňom vedeli a všetci mali prísne zakázané o tom hovoriť, inak stratia právo lietať na ňom.

Medveď ticho prekĺzol spiacim hradom. Alfie zoskočil pred knižnicou a Artan sa vrátil do svojej útulnej izbietky v južnej veži. Alfie bol po nočnej more stále bdelý. Vzal si z knižnice zopár svojich obľúbených komiksov, aby si čítal v posteli, dúfal, že mu nahradia v snoch draka.

Keď Alfie kráčal popri schodoch, z prízemia tam doliehal neznámy hlas. Zmeravel a započúval sa. Hlas znel melodicky, ale drsne. Každé slovo pôsobilo zlovestne.

„Bol si hlúpy, že si sa vrátil. Myslíš, že by sme zabudli, čo si nám ukradol?“

Alfie si pomaly ľahol na koberec a nakukol pomedzi zábradlie do vstupnej haly. V tme tam videl štyroch ľudí. Traja boli veľmi vysokí a mali na sebe dlhé tuniky a kožené vesty. Držali v zovretí najmenšieho z nich, ktorý sa usiloval vyslobodiť.

„Povedz, kde je.“

Muž, ktorému patril ten hlas, mal ostro rezanú tvár a stál tesne pri zajatcovi, ktorý vzdorne vyhlásil: „Na takom mieste, odkiaľ ho nikdy nemôžete vziať. V trezore Muninna a Bonea.“

Ten druhý hlas Alfie poznal. Ashford. Do hradu sa dostali vlamači a vyhrážali sa ich majordómovi! Alfie nevedel, čo robiť. Mohol by zobudiť otca a Amy, ale dve dvanásťročné deti, majordóm a vycivený vynálezca by sa nevyrovnali tým zlovestným mužom vo vstupnej hale.

Jeden z tých mužov vrazil Ashfordovi pod rebrá a majordóm zastonal. Alfie sa zúfalo obzeral dookola a zbadal pri brnení veľký meč. Rozmýšľal, že ho schytí a zbehne dolu schodmi, ale pochyboval, že ho dokáže zdvihnúť do výšky a ohroziť zlodejov.

„Zavedieš nás tam.“

„Tam nikto nemôže ísť, ak nemá ich koč,“ namietol Ashford.

„Tak nejaký privolaj.“

Muž držal Ashfordovi na krku nôž. Alfie sa zachoval inštinktívne. Vyskočil na nohy a vrhol sa celou váhou na brnenie, takže spadlo zo schodov.

„Hej, vy tam! Čo to robíte? Zmiznite odtiaľto!“ kričal čo najhlasnejšie a brnenie zatiaľ rachotilo po schodoch. Uchmatol z neho náplecník a hodil ho do steny, dúfal, že narobí veľký hluk a tí muži si budú myslieť, že na poschodí je celá armáda.

„Alfie, kry sa!“ skríkol Ashford.

Alfie sa hodil na dlážku a len tak-tak sa vyhol zásahu. Rýchlo za sebou sa zabodli do tapisérie za jeho chrbtom tri šípy.

„Čo sa to tu deje?“ zvolal Alfieho otec a vybehol zo svojej izby v tej istej chvíli, ako sa Amy vynorila v kockovanom pyžame a s bejzbalovou palicou v rukách.

„Čo sa deje, Al? Nič sa ti nestalo?“

Alfie sa prikrčil za kamennou balustrádou a usiloval sa schúliť do klbka, zatiaľ čo tí dvaja utekali po chodbe k nemu. „Stojte!“ vykríkol a zhodil ďalšie brnenie, ktoré padalo po schodoch za tým prvým. „Strieľajú šípy!“

„Kto, Alfie? Kto je tam dolu?“ otec sa usiloval prekričať rámus.

„Neviem,“ naznačil Alfie ústami. Ďalší šíp odrazil kus kameňa pri jeho lakti.

Do vstupnej haly s rinčaním padol posledný kus brnenia. Alfie riskoval a vykukol von. Strhla sa bitka. Ashford sa vyslobodil zo zovretia, zúrivo sa krútil a pritom dokonale presne vrážal údery a kopance do votrelcov. Kde sa naučil tak bojovať? premýšľal Alfie. Jeden z mužov ležal na dlážke pod schodmi, druhí dvaja ostražito krúžili a čakali na príležitosť zaútočiť.

„Čo urobíme?“ zašepkala Amy a plazila sa k Alfiemu.

Aj Alfie o tom premýšľal. Jeho otec mal očividne nejaký plán, ako prekabátiť votrelcov, zo steny zvesil štít a kopiju a zakrádal sa k nim.

„Bež do niektorej spálne a zostaň tam zamknutá, kým nezačuješ môj hlas,“ zasyčal, zatiaľ čo zdola sa ozýval krik a rinčanie.

Alfie vyjavene hľadel na otca. Ešte nikdy ho nevidel takého zúrivého a odhodlaného. „Vylúčené! Dolu nemôžeš ísť sám. Neopustím ťa.“

„Nemáš na výber. Choď do svojej izby, ja pomôžem Ashfordovi.“ Prv než Alfie stihol niečo namietnuť, Amy vykríkla. Vyskočila na nohy a kričala ponad zábradlie.

„Ashford! Pozor!“

Vo dverách sa zjavila ďalšia postava – žena. Vysoká, hranaté črty chladné, pri pleci luk. Ashford ju nevidel, tvár mal obrátenú k Amy. Alfie kričal spolu s Amy a ukazoval na dvere. Ashford sa obrátil a dvaja muži vyskočili naňho, usilovali sa ho priklincovať k zemi. Vyslobodil sa im zo zovretia, ale neskoro. Vo chvíli, keď sa mu oči stretli s očami tej ženy, vypustila šíp. Prenikol mu cez oblečenie do pleca a svojou silou ho zrazil na dlažbu.

„Nie!“ vykríkli Alfie aj Amy odrazu. Alfie vytrhol otcovi z rúk kopiju, zbehol po schodoch a kričal na plné hrdlo, otec a Amy sa držali za ním.

Ashfordovi pretiahli cez hlavu vrece a útočníci ho vliekli k dverám, kde stála lukostrelkyňa. Tvár jej svietila krutou radosťou.

„Stojte! Nechajte ho na pokoji!“ vrieskal Alfie a zúrivo vrhol kopiju. Zarinčala na dlažbe za votrelcami, tí zmizli vo dverách. Zbehol po posledných schodoch a rútil sa cez halu.

„Alfie, počkaj!“ zakričal otec, ale potom vykríkol od bolesti. Alfie sa obzrel a videl, ako padá na brnenie ležiace na schodoch. Amy zastala, pomohla mu na nohy a Alfie zatiaľ vybehol na nádvorie, ich dvoch nechal za sebou.

Dub bol znova zaliaty zvláštnym modrým svetlom. Tentoraz Alfie videl, že svetlo vychádza z diery v strome – bol to akýsi portál. Ashfordovi únoscovia vošli do svetla a Ashforda ťahali za sebou.

„Stojte!“ skríkol Alfie v behu. Dostal sa k stromu vo chvíli, keď Ashfordovi mizli nohy cez portál. Alfie bez rozmýšľania strčil ruky do svetla. Bolo chladné a vlnilo sa ako voda, keď chytil čosi ako koženú vestu. Oprel si nohu o strom a z celej sily potiahol – keď sa vynorila postava, zatackal sa. Bola to tá žena, ktorá strelila do Ashforda. Usmievala sa, v krásnych zelených očiach sa jej zračila zlomyseľnosť, keď mu silno schytila zápästia a krútila nimi, kým nepustil jej odev. Alfie od bolesti zhíkol a usiloval sa vyslobodiť.

„Pustite ho!“ zakričala Amy, keď k nim pribehla. Alfieho otec ju krivkajúc nasledoval. Vo chvíli, keď mal Alfie pocit, že zápästia mu prasknú, žena zúrivo skríkla a uvoľnila zovretie. Amy sa zahnala bejzbalovou palicou a udrela ju do líca. Žene okamžite nabehla na žiarivej bielej pleti fialová modrina. Zavrčala čosi na Alfieho v jazyku, ktorému nerozumel. Amy sa vrhla na ženu ako divá šelma, ale žena ju bez námahy odsotila cez celé nádvorie. Žena sa obrátila a znova vstúpila do stromu.

„Alfie, stoj!“ zakričal otec, keď sa Alfie vrhol k portálu.

Vo svetle, ktoré ho zrazu obklopilo, ledva videl. Usiloval sa urobiť krok, ale otec ho chytil za pyžamo a Alfie cítil, ako ho vyťahuje zo stromu.

„Nie!“ skríkol, usiloval sa pohnúť dopredu a okolo uší mu pukotal portál, zatiaľ čo mu otec ťahal nohy späť do nočného vzduchu. „Musíme im zabrániť, aby zobrali Ashforda!“

Počul, ako naňho otec aj Amy kričia, zatiaľ čo sa držal bokov portálu, usiloval sa vyslobodiť z ich zovretia, pozbierať všetku silu a vložiť ju do ramien. Keď sa ťahal dopredu, zdalo sa mu, že prsty sa mu zmenili na pazúry a na ramenách mu naskočili šupiny ako v sne. To s ním porobil ten portál?

Pokúšal sa vytlačiť z mysle ten výjav a vtedy sa v oslepujúcom svetle vynorila postava. Bol to ten muž s ostrými črtami, ktorý ohrozoval Ashforda. Hľadel na Alfieho a v chladných očiach sa mu nezračili nijaké emócie. Vrazil Alfiemu nohou do hrude, takže chlapec vyletel z portálu a dopadol na otca a Amy. Usiloval sa lapiť dych a vtedy videl, ako sa portál scvrkol na dlhú modrú čiaru a vzápätí svetlo zhaslo.

Alfie sa tackavo postavil, zúrivo búšil päsťami do kôry stromu, ale portál zmizol. A Ashford s ním.

2

Ukradnutá šošovka

Alfie hľadel na vydratú opierku na pohovke, na ktorú sa zvalil – každé vlákno videl bolestne jasne. Zišli sa v komnate Abernathy, kde Alfieho otec zrekonštruoval obývačku, akú mali vo svojom byte na Abernathy Terrace. Ten starý nábytok teraz pôsobil príjemne povedome.

Alfie pri každom dychu cítil bolesť, ale oveľa viac než doudieraná hruď a zápästia ho bolelo pomyslenie, že im vzali Ashforda. Amy sedela pri ňom a otec jej priložil na opúchajúce oko vrecko s ľadom.

„Všetko v poriadku, oci?“ Alfie prerušil ticho, ktoré zavládlo, odkedy sa zatvoril portál.

„Žijem.“ Otec nechal vrecko s ľadom na Aminom oku a bolestne krivkal k svojmu kreslu. „Čo som ti hovoril na schodoch? Mal si všetko nechať tak.“ Alfie sa nedokázal ani trochu usmiať pri otcovom chabom pokuse nadľahčiť atmosféru.

„Zavoláte políciu?“ spýtala sa Amy.

„Práve o tom premýšľam. Čo by som im povedal?“

Alfie vedel, že otec má pravdu. Kaspian Bone, ich zvláštny právnik, počaril celej dedine – nikto sa nepamätal, že pred Vianocami takmer zničil celú dedinu drak. Inšpektor Wainwright by si myslel, že sa zbláznili, keby mu oznámili, že Ashforda odtiahli cez čarovný portál v kmeni duba.

Starý mosadzný telefón v hale zazvonil. Alfie vyskočil na nohy, bol rád, že má zámienku vyjsť z komnaty, mal v nej pocit, akoby sa okolo neho zatvárala. Prešiel cez strieborné lúče mesačného svetla, ktoré prenikali do vstupnej haly cez okná na prízemí, a zdvihol slúchadlo. Ozval sa milý hlas, ale znel vážne.

„Alfie, tu Emily Fortunová, sekretárka firmy Muninn a Bone. Naše krkavce nám oznámili, čo sa stalo. Nepokúšajte sa sledovať Ashforda. Zatvorte bránu a vyhýbajte sa nádvoriu, kým telefón tri razy nezazvoní. Kaspian Bone po vás posiela koč.“

Keď Alfie počul Emilin hlas, upokojil sa. Kaspian je možno čudný, no Alfie si bol istý, že bude vedieť, čo robiť v tejto situácii.

Poďakoval Emily, zložil slúchadlo a všimol si, že kocúr Galileo sa zakráda po mieste, kde zaútočili na Ashforda. Oňuchával dlažbu, ježil srsť a pritom ticho nespokojne vrčal.

„Všetko v pohode, starec.“ Alfie sa sklonil, aby ho pohladil, ale Galileo mu vykĺzol spod prstov, pritlačil sa k dlažbe a vystrelil von, sledoval pach na nádvorie.

„Leo! Vráť sa!“ Galileo ňuchal okolo stromu. Alfie naňho znova zavolal, ale kocúr mu vôbec nevenoval pozornosť. Alfie zopár ráz predstieral, že zatvára veľkú hradnú bránu a nakoniec ju nadobro zatvoril. Usúdil, že Galileo sa o seba bude vedieť postarať.

„Kaspian posiela koč,“ oznámil Alfie, keď sa vrátil za otcom a Amy. „Máme zostať vnútri, kým nezazvoní telefón.“

„Keby sa vrátili?“ spýtala sa Amy. „Myslíš, že to urobia?“

„Neviem. Od Ashforda čosi chceli. Myslím, že ho odviedli, aby to dostali.“

„Čo ak im to odmietne dať?“

Alfie neodpovedal. Nechcel myslieť na to, v akom nebezpečenstve sa ocitol Ashford.

O dvadsať minút telefón tri razy zazvonil. „To je signál. Poďte.“ Alfie objal otca a pomohol mu odkrivkať k bráne.

Amy ovisla sánka pri pohľade na vyblýskaný čierny koč na nádvorí. Alfie ho spoznal, ten istý koč takmer pred rokom odviezol jeho i otca do kancelárií firmy Muninn a Bone, kde sa dozvedel, že sa stal dedičom Hexbridgeského hradu. Šesť čiernych koní stálo v mesačnom svetle a dupotalo po dlažbe.

Kočiš Johannes im kývol hlavou. Dvere na koči sa otvorili. Vyskočili z nich dvaja územčistí bradatí muži v kožených montérkach a masívnych čižmách a zo zadnej časti koča vzali ťažkú čiernu tašku. Vliekli ju k dubu, potom ho obkrúžili, poklopkávali po ňom, škrabali si brady a pritom tľoskali.

Alfie nechal mužov, aby skúmali strom, vliezol do zamatovej tmy koča a jeho otec aj Amy za ním. Cítil sa nevhodne v tom elegantnom interiéri a ľutoval, že si neprezliekol pyžamo.

„Ublížili ste si.“

Keď sa z tieňa ozval hlas, strhli sa. Petrolejky v koči sa prebrali k životu a odhalili Kaspiana Bonea, ktorý sedel naproti nim. „V našej kancelárii vám to ošetríme.“

„Kaspian!“ zvolal Alfie s úľavou pri pohľade na právnika. Až ho pritom zabolelo v hrudi. „Niekto uniesol Ashforda. Odvliekli ho do toho portálu v dube. Musíme ho nájsť a priviesť domov!“

„Strelili mu do pleca,“ vyhŕkla Amy. „Boli veľmi vysokí a silní, nedokázali sme im v tom zabrániť.“

„Nevedel som, či mám zavolať políciu,“ ozval sa Alfieho otec. „Chápete, čo by sme im povedali? Čo by sme im mohli povedať?“

Kaspian mlčky počúval ich divé rozprávanie, potom čierno-striebornou paličkou poklopkal na stenu za sebou. Koč sa pohol. „Vaša polícia nemôže pomôcť. Ja tú záležitosť vyriešim sám.“ Alfie počul, ako kone klopocú po padacom moste a ich kopytá dupocú cvalom dolu kopcom. Keď uháňali plnou rýchlosťou, koč sa zaklonil, akoby kone vyskočili do vzduchu a cválali k oblohe. Všimol si, ako Amy napína zrak, aby videla cez okná z čierneho skla.

„Letí…?“ začala Amy.

„To nie je podstatné,“ skočil jej do reči Kaspian, znova obrátil hlavu k Alfiemu – ten si všimol, ako Amy zdvihla obočie, keď ju tak rázne prerušili. „Talizman je… v bezpečí?“

Alfie ho vybral spod pyžama a ukázal právnikovi.

„Dobre. Ešte vždy si myslia, že je v našej kancelárii. Postarali sme sa, aby dub spútali železom, aby sa tí elfi nemohli vrátiť cez portál, kým vyjednáme Ashfordov návrat.“

„Počkajte… elfi?“ spýtal sa Alfie. „Tí ľudia boli elfi? To vážne?“

„Žartujem niekedy?“

Alfie si pomyslel, že to by od neho chcel priveľa.

Amy zdvihla aj druhé obočie, keď Kaspian bezstarostne potvrdil existenciu údajne mýtických bytostí. „Čo chceli od Ashforda?“ spýtala sa.

„Predpokladám, že nemá zmysel tajiť pred vami túto informáciu, keď ho znova našli.“

Alfie bol ešte väčšmi prekvapený, že Kaspian je ochotný odpovedať im na otázky, než z toho, že pripustil, že elfi existujú.

„Šošovku v talizmane,“ vysvetlil právnik. „Chceli ju naspäť.“

„Chceli môj talizman?“ Alfie automaticky zovrel v ruke zlatý kotúč, ktorý mu visel na krku. Prešiel palcom po špirálovitých runách obkolesujúcich fialovú šošovku v strede.

„Alfieho talizman kedysi patril elfom?“ spýtal sa jeho otec.

„Nie talizman, len šošovka v jeho vnútri. Je vyrobená zo vzácneho drahokamu, jedinečného svojho druhu. Tú šošovku navrhli tak, aby sa v nej sústredila moc koruny, ktorú kráľovná elfov celé storočia budovala. Plánovala ju využiť na to, aby rozšírila svoju ríšu a zotročila iné kmene a rasy. Elf, ktorý sa nachádzal v jej blízkosti, nás varoval, aké má plány, a môj partner pán Muninn získal na výpomoc nadaného zlodeja, ktorý nám bol morálne zaviazaný, a poveril ho, aby im šošovku vzal. Ashford súhlasil, keď sa dopočul, že druid Orin Hopcraft potrebuje takú šošovku na vytvorenie talizmanu – talizmanu, ktorý ovláda kúzlo skryté vo vás, Alfie. Keď sa Ashford vrátil, poslali sme šošovku Orinovi. Hoci nemám rád zlodejov, musím uznať, že táto krádež ušetrila veľa životov a ochránila vás. No zdá sa, že elfi sa nikdy nevzdali nádeje, že šošovku získajú späť. Neviem, ako sa im podarilo vypátrať Ashforda.“

„Ashford ho ukradol… kvôli mne?“ Alfie pevne zovrel talizman v hrsti. „Veď ma vôbec nepoznal!“ Len vďaka tomu, že si myslel, že únos nesúvisí s jeho dedičstvom, nemal výčitky svedomia, a teraz mu Kaspian povedal, že súvisí. Ťažko sa mu dýchalo.

„Verte mi, bolo to rovnako v jeho záujme ako vo vašom.“

„Chcete povedať, že ste poslali hľadaného zlodeja, aby u nás pracoval?“ spýtal sa neveriacky Alfieho otec.

„Áno,“ chladne odvetil Kaspian. „No bol to zlodej, ktorý sľúbil lojálnosť vašej rodine. Môžete mu absolútne dôverovať.“

Nebolo to pre Kaspiana typické, že chválil Ashforda. Alfie mal od začiatku podozrenie, že medzi nimi dvoma je istá rivalita, o ktorej nehovoria.

„Prečo je pre nich talizman taký dôležitý, že sú ochotní preň aj zabíjať?“

„Keď prídeme do kancelárie, Emily Fortunová vám vysvetlí podrobnosti. Ja sa musím pokúsiť rokovať s kráľovnou. Poslali sme po ňu koč. Ashford jej prezradil, že máme talizman tu, ale ak ho zlomia, nájdu spôsob, ako sa vrátiť na hrad a uchvátiť ho.“

„Ak ho zlomia? Budú ho mučiť?“ zvolal Alfie. „Potom nemôžete strácať čas rozhovormi s kráľovnou. Musíte ho nájsť a zabrániť im v tom! Ak chcú talizman, dám im ho. Len ho vysloboďte!“

Petrolejky blikotali a v koči tancovali tiene, bolo vidieť, že Kaspianovi potemnela tvár. Amy odvrátila zrak od okna a všetci akoby sa scvrkli na sedadlách, zatiaľ čo právnik sa vynímal nad nimi, hoci sa ani nepohol.

„Nemusím nič robiť – iba sa postarať o dodržanie zvykov a protokolu. My neútočíme na pôdu iných národov a neohrozujeme mier arogantnými požiadavkami. Nemyslite si, že vaše slovo je v tomto dôležité. Keby ste sa vzdali talizmanu, ohrozili by ste život mnohých ľudí len kvôli jednému človeku.“ Svetlo prestalo blikotať a Kaspian sa v tme oprel na sedadle.

Alfiemu zvieralo žalúdok. Kým sa tu rozprávajú, Ashforda možno mučia a on nemôže nič robiť. Pozrel na Amy. Celou cestou zachovala chladnú hlavu, akoby sedela v celkom normálnom aute, ale podľa toho, aká bola meravá, vedel, že sa jej nepáči, ako sa s nimi Kaspian rozpráva. Alfie už bol zvyknutý na právnikov chlad, ale Amy nikdy nedovolila, aby ju niekto zastrašoval. Premerala si Kaspiana od hlavy po päty.

„Čo si o sebe myslíte?“ vyprskla. Alfie nervózne pozrel na otca.

„Prosím?“

„Počuli ste. Možno nemáte v sebe ani trochu súcitu, ale nášmu priateľovi ublížili, uniesli ho a vy sa tu iba povýšenecky naparujete a šikanujete Alfieho, aby mlčal.“

Kaspian zagánil a svetlo sa znova rozblikalo.

„Nezačínajte s tým nezmyslom.“ Amy vstala a ukázala naňho. „Nie ste ani zďaleka taký hrozivý, ako si namýšľate. Ste Alfieho právnik. Je vašou povinnosťou pomôcť mu a odpovedať mu na otázky. Tak sa prestaňte správať tak… obmedzene!“

V koči nastalo ticho a Amy s Kaspianom akoby súťažili, kto vydrží dlhšie bez slova hľadieť. Alfie zatajil dych. Ticho prerušil Kaspian.

„Obmedzene?“

„Áno, to je to slovo. Pozrite si ho v slovníku!“

„Ja viem, čo to slovo znamená,“ ohradil sa Kaspian. Alfie si nebol istý, ale zdalo sa mu, že Kaspianovi sa mihol na perách náznak úsmevu. Keď znova prehovoril, jeho hlas znel jemnejšie. „Obávam sa, že vám nemôžem ponúknuť falošnú nádej a uistenie. Môžete dúfať jedine v to, že bude ochotná prijať na výmenu niečo iné než talizman.“ Alfie i jeho otec užasnuto a obdivne hľadeli na Amy, nemohli uveriť, ako uzemnila povýšeného právnika.

V tej chvíli koč nadskočil a otriasol sa. Kone prešli z cvalu do klusu, potom zastali. Alfiemu prebleslo hlavou, či bude môcť niekedy sedieť na kozlíku vedľa Johannesa, aby lepšie videl na cestu. Pochyboval, že je to možné – všetko v súvislosti s Muninnom a Boneom sa mu zdalo mimoriadne tajnostkárske.

Dvierka sa otvorili a Alfie vyskočil do obrovskej kočiarne, bol rád, že už nemusí sedieť v tom tichu, ktoré vládlo v koči. Johaness zoskočil na zem, aby sa postaral o kone a Kaspian ich viedol cez dvere do vstupnej haly. Alfie videl, že Amy zomiera túžbou preskúmať tú zbierku kočov, zatiaľ čo sa náhlili za Kaspianom.

„O chvíľu za vami príde Emily,“ oznámil im právnik, keď prešiel cez veľkolepú recepciu a postavil sa na okrúhly mosadzný stupienok, ktorý slúžil ako výťah na vyššie poschodia. Zo stropu sa spustil mosadzný valec, ten tvoril steny výťahu. „Musím sa pripraviť na stretnutie s kráľovnou a na začiatok našich rokovaní.“ Valec ho pohltil. Bolo počuť šum pary a svišťanie, ktoré trvalo možno minútu, potom sa valec znova ukázal na strope a oni zostali vo vstupnej hale sami.

3

Najväčší zlodej, aký kedy žil

„No dobre, nechcela som nič hovoriť pred tým pompéznym kreténom,“ vybuchla Amy, „ale ten koč bol úžasný a tá cesta? Šialená! Je to tu divné. Kde sme?“

„Ďaleko od domova,“ ozval sa im spoza chrbta jemný hlas. Do haly vstúpila drobná žena s veľkými zelenými očami. Usmievala sa na Aminom zle načasovanom výbuchu, ale nesprávala sa temperamentne ako zvyčajne.

„Aké uhladené,“ zašepkala Amy kútikom úst, keď sa šla predstaviť.

„Kaspian povedal, že bol zlodej.“

„Netváril sa veľmi nadšene, keď sa tam nasťahoval.“