Marek Kajan

Očami farmácie

50 otázok, na ktoré určite chcete poznať odpoveď.

Vydalo vydavateľstvo

Petit Press, a. s., Bratislava

v roku 2022 ako prvé vydanie.

Copyright © 2022 Petit Press, a. s., Bratislava

Text Copyright © 2022 Marek Kajan

Autor publikácie

PharmDr. Marek Kajan

Odborné review

MUDr. Lívia Hlavačková, PhD.

Dizajn titulky

Hejty! – Branislav Tomčík

Produkcia

Ján Pallo

Jazyková redakcia

Jana Kovaľová

Grafická úprava a spracovanie

iGor Kovár

Editor

Tomáš Prokopčák

Ilustrácia na obálke:

Hej,ty! – Filip Györe

Fotografie:

Adobe Stock, NASA, Smithsonian, The Novel Foundation

Tlač

Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

ISBN: 978-80-559-0792-5

Všetky práva vyhradené.

Pre Lucku a Miu.

Predslov

Ako lieky liečia? Jednoduchá otázka, na ktorú však neexistuje jedna a ani univerzálna odpoveď. Neuveriteľná zložitosť ľudského tela vytvára milióny ciest, ktorými môžeme ovplyvniť jeho funkcie, a každý liek funguje unikátnym spôsobom.

Práve tieto cesty spoznávajú farmaceuti počas päťročného štúdia na farmaceutickej fakulte, a následne aj každý deň v práci, aby sa mohli nazývať odborníkmi na lieky. To, že pôvodná otázka nemá jednoznačnú odpoveď, ju robí omnoho zaujímavejšou. V procese objavovania účinkov liekov sa totiž skrýva mnoho fascinujúcich príbehov.

Lieky sú už stáročia súčasťou našich životov a svet pravdepodobne ovplyvňujú omnoho viac, ako si zvyčajne predstavujeme. Od látok získaných z prírodných zdrojov až po najnovšie molekuly vytvárané modernými technológiami ide o pomocníkov pri bežných ťažkostiach i o život zachraňujúce substancie.

Málokto sa počas života nedostane do styku s liekmi a prvý kontakt môže byť v čase, keď si to ani nepamätá. Ešte pred narodením môžu ženy užívať kyselinu listovú na správny vývoj plodu. Po narodení sa podávajú vitamíny na správny rast. V prvom roku sa bežne podá niekoľko dávok vakcín, ktoré vyzbroja imunitu detských tiel novými znalosťami.

Príbehy, ktoré napísala história niektorých liekov, sú pritom fascinujúce. Inzulín prakticky zo dňa na deň vyriešil smrteľné ochorenie a umožnil deťom dospieť, prežiť plnohodnotný života umrieť na starobu. Ešte pred pár rokmi by sme neverili, že možno jednorazovou infúziou vyliečiť genetické ochorenie, a dnes podobné lieky máme.

Niektoré lieky a terapeutické postupy sme prijímali a dodnes prijímame len pomaly a s veľkou nedôverou, hoci preukázateľne fungujú. Naopak, iné, dokázateľne neúčinné lieky a postupy našich predkov ihneď nadchli a i dnes si hravo získavajú svojich priaznivcov.

História a pozorovanie dnešného sveta nás učia, že je dôležité zachovať si istú dávku nedôverčivosti, ale aj zvedavosti. Nedôverčivosť voči obrovskému množstvu informácií, ktoré zaplavujú verejnosť, a zvedavosť, ktorá nás núti pátrať po nových poznatkoch. Tak môže každý z nás prispieť k ochrane nielen svojho zdravia, ale i zdravia všetkých navôkol.

Marek Kajan

1. Ako vedia lieky proti bolesti, kde to bolí?

Bolesť nie je choroba, ale symptóm. A na to treba pri terapii bolesti myslieť. Vždy je efektívnejšie liečiť príčinu ochorenia ako tlmiť jeho symptómy. Ak nás bolí zub, treba vypátrať príčinu bolesti. Ak ide o rozsiahly zubný kaz, treba sa ho zbaviť, inak sa budú stav a bolesť zhoršovať.

Ak vyriešime príčinu problému, vyriešime aj bolesť. Sú však prípady, keď príčinu bolesti odstrániť nedokážeme: napríklad vytknutý členok. Vieme, prečo to bolí a naším cieľom je bolesť utlmiť.  

Fakt, že bolesť je veľkou súčasťou našich životov, potvrdzujú aj štatistiky spotreby liekov. Najpredávanejšie a najužívanejšie lieky – voľnopredajné aj na predpis – sú práve analgetiká, lieky proti bolesti. No rozmýšľali ste niekedy, ako tieto lieky vedia, kde nás to bolí? Ako budú vedieť, že ma bolí hlava a nie ten členok? Čo ak ma bolia dve miesta súčasne?  

Odpoveď je celkom jednoduchá: nevedia to.  

No to by bola až veľmi jednoduchá a zrejme aj neuspokojivá odpoveď. Čo sa stane s tabletkou po prehltnutí? Kam ide a ako vyvolá účinok? Ako zastaví bolesť? 

Vysvetlenie je trochu komplikovanejšie: po užití tabletky sa z nej najskôr musí uvoľniť účinná látka. To sa deje už v tráviacom trakte, odkiaľ sa účinná látka vstrebe do krvného obehu a putuje po celom tele.  

￼

Bolesť totiž zvyčajne vzniká v mieste poranenia, zápalu a iných chorobných javov. Na danom mieste sa nachádzajú nociceptory – receptory bolesti, ktoré reagujú na chemické, termálne alebo fyzické porušenie tkaniva. Bolesť môže následne sprostredkovať viacero látok (bradykinín, histamín, substancia P či ióny draslíka), no dôležitú úlohu zohrávajú prostaglandíny, ktoré zvyšujú citlivosť nociceptorov voči bolesti.  

Ak by sa nám podarilo tvorbu prostaglandínov znížiť, podarilo by sa nám utlmiť aj bolesť.  

A práve kyselina acetylsalicylová či ibuprofén v mieste zápalu znižujú tvorbu prostaglandínov (blokáciou enzýmu cyklooxygenázy), čím sa zníži prenos bolestivých signálov do mozgu. Tabletka proti bolesti teda nemusí vedieť, kde nás to bolí. Ak sa niekde v tele nachádzajú poškodené bunky produkujúce prostaglandíny, lieky spomalia ich tvorbu.  

Možno sa pýtate, prečo sme nespomenuli paracetamol. Nuž, faktom je, že do dnešného dňa nik skutočne nevie, ako paracetamol účinkuje. Vieme s istotou povedať, že funguje, no presný mechanizmus účinku úplne objasnený nie je. Predpokladá sa, že blokuje enzým cyklooxygenázu, ktorý sa nachádza v mozgu. Paracetamol sa používa na liečbu bolesti a zníženie vysokej teploty, no neúčinkuje proti zápalu.  

Telo má vlastný mechanizmus ako sa vyrovnať s bolesťou – takzvaný endogénny analgetický mechanizmus. Je to sieť opioidných receptorov a opioidov, ktoré si naše telo tvorí samo. Medzi ne patria napríklad endorfíny, ktoré sa viažu na špecifické opioidné receptory v našom centrálnom nervovom systéme, črevách a iných častiach tela. Výsledkom je utlmenie bolesti i zvýšenie tolerancie bolestivých signálov. Práve na tieto opioidné receptory dokážu nasadnúť lieky ako morfium, metadón či fentanyl. Nevýhodou je, že vyvolávajú pocit eufórie, ktorý môže vyústiť do závislosti. 

2. Čo sa deje pri umŕtvení zuba?

Bolesť vnímame vďaka receptorom. Už sme spomínali, že tieto receptory bolesti sa nazývajú nociceptory a nachádzajú sa takmer po celom tele.

Bolesť nám dáva najavo, že máme alebo by sme mohli mať problém: napríklad poškodené tkanivo. Ide o prirodzený reflex organizmu, ktorý nám naznačuje, že určitá činnosť môže viesť k poškodeniu organizmu. Z toho vyplýva, že bolesť je pre nás prospešná, keďže nás učí vyhýbať sa veciam poškodzujúcim naše telo.

To je dôležité, no v niektorých situáciách bolesť potrebujeme jednoducho zastaviť. Napríklad pri chirurgických zákrokoch, trhaní zubov alebo pri čistení koreňových kanálikov.￼ Tieto procedúry sa odohrávajú v blízkosti nervových zakončení, čím sa bolesť stáva až neznesiteľnou.

Lokálne anestetické lieky sa podávajú do blízkosti nervu, ktorého funkciu chceme utlmiť. Aby sa zabránilo vstrebaniu lokálneho anestetika do systémového obehu, podáva sa spolu s adrenalínom v pomere približne 1 : 100 000 až 1 : 200 000. Adrenalín spôsobí stiahnutie ciev, čím sa účinok lokálneho anestetika obmedzí výhradne na miesto podania.

Bolestivý signál sa začína na receptore bolesti (nociceptore) tým, že vytvorí elektrický náboj. Nervová bunka zmení svoju polaritu (náboj), čo vygeneruje signál. Ten sa následne šíri do mozgu, špecificky do častí zvaných talamus či limbický systém, a tiež do mozgovej kôry. V týchto miestach telo bolestivý signál spracuje a vyhodnotí. 

V tomto bode na scénu prichádzajú lokálne anestetiká. Ide o lieky, ktoré dokážu prenos bolestivého signálu zastaviť tým, že dočasne zablokujú funkciu nervových buniek. Prvým lokálnym anestetikom bol kokaín, predstavili ho ešte na konci 19. storočia.  

Prečo sa prestal používať? Išlo hlavne o jeho návykovosť, silné nežiaduce účinky a toxicitu pri náhodnom podaní do žily. Navyše dokáže vyvolať stiahnutie cievy a tkanivom tak prestane tiecť krv, čo môže spôsobiť odumretie tkaniva v mieste podania. 

Neskôr, našťastie, objavili ďalšie molekuly, ktoré na počesť kokaínu nesú príponu -kaín. Takým je napríklad artikaín, ktorý sa stal jedným z hlavných lokálnych anestetík v zubnom lekárstve.  

Artikaín blokuje prenos signálu väzbou na napäťovo riadený sodíkový kanál vo vnútornej dutine nervu. To znie komplikovane, pretože to aj komplikované je. Jednoducho si to však dokážeme predstaviť takto: napäťovo riadený sodíkový kanál je nevyhnutná zastávka, ktorú na svojej ceste musí bolestivý signál smerom do mozgu navštíviť. Na tejto zastávke sa kanál otvorí a dovnútra bunky vojde sodík. Tento proces spôsobí, že bunka zmení svoj náboj, čo informuje ďalšiu bunku v poradí – a tak signál bolesti pokračuje ďalej.  

Čo však urobí lokálne anestetikum? Vojde dovnútra sodíkového kanála a upchá ho. Pri prenose signálu bolesti teda daný receptor nefunguje, bunka už nezmení náboj a bolestivý signál sa ďalej nešíri a nedostane sa do mozgu, ktorý by ho dokázal vyhodnotiť. 

Umŕtviť horné zuby je jednoduchšie ako umŕtviť dolné. V čeľusti je kosť z vonkajšej strany veľmi porózna a anestetikum stačí aplikovať do predpokladanej lokality koreňa zuba. Anestetikum sa už „roztečie“ a dostane sa tam, kam potrebujeme.  

Pri spodných zuboch je kosť kompaktnejšia a anestézia by nemusela zabrať. Preto sa niekedy pichá takzvaná mandibulárna (z lat. mandibula – sánka) anestézia, pri ktorej si necítite polku zubov, jazyka i pery. 

3. Čo obsahuje injekcia pri treste smrti?

Vo viacerých krajinách existuje trest smrti. A keď už máte trest smrti, poprava smrtiacou injekciou sa považuje za ten humánnejší spôsob. Ako teda tento proces prebieha?

Samotný proces popravy sa začína pripútaním odsúdeného k posteli, pričom do každej ruky mu aplikujú samostatnú kanylu. Miesto vpichu sa pred zavedením kanyly vydezinfikuje alkoholom. Určite vám napadne otázka: prečo? Sterilizovanie miesta alkoholom sa predsa vykonáva na predchádzanie infekcie. To je však pre odsúdeného asi ten najmenší problém.  

Keďže výrobné linky a procesy na výrobu injekcií a prostriedkov na intravenózne podanie sú nastavené tak, aby boli sterilné a zabezpečenie sterilného prostredia je dnes bežnou praxou, preto sa od týchto štandardov neupúšťa dokonca ani pri poprave. 

Ďalším dôvodom je legislatíva. Podľa platného zákona napríklad v Spojených štátoch amerických sa môže nariadiť preloženie popravy. A to aj tesne pred popravou samotnou.  

To sa naozaj stalo. Jamesa Autryho mali popraviť v októbri v roku 1983, no jeho popravu zastavili práve v momente, keď už bol pripútaný k posteli s kanylou v ruke. Dokončili ju o päť mesiacov. 

Po úspešnom zavedení kanýl sa následne do oboch rúk spustí kvapkanie fyziologického roztoku z infúzií. Robí sa to na overenie priechodnosti vnútrožilového systému a aby chemikálie v roztoku nezreagovali a nevytvorili takzvaný precipitát, ktorý by upchal prietok. Niečo ako skúška, či sa mlieko nezrazilo a neupchalo slamku. 

Jednotlivé štáty v USA majú vlastnú legislatívu a aj trest smrti má svoje špecifiká. Vo viacerých krajinách sa na samotnú popravu využívajú tri zložky podané v presne určenom poradí.

Všetky tri zložky smrtiaceho koktailu sa podávajú intravenózne, teda do žily. Lekári sú na to školení a zavedenie kanyly pre nich nepredstavuje žiaden problém. Problémom však je, že lekári skladajú sľub a ten ich zaväzuje, že budú životy zachraňovať. Preto sa lekári nezapájajú do procesu popravy. Prítomní sú len na potvrdenie, že poprava prebehla úspešne a odsúdený je naozaj mŕtvy.

Hoci všetky tri majú potenciál odsúdeného usmrtiť, v skutočnosti sa len posledná tretia zložka podáva s cieľom spôsobiť smrť. Prvé dve zložky sa podávajú na zmiernenie utrpenia odsúdeného a aby prísediaci nevideli mučenie v priamom prenose. Pretože presne to by sa stalo, ak by odsúdený tieto prvé dve zložky nedostal.

Romella Brooma mali popraviť 15. septembra 2009. Väzenský úradník však nedokázal nájsť žilu ani po dvoch hodinách pokusov na rukách, nohách, krku a členku. Guvernér Ohia Ted Strickland preto vydal týždenný odklad. Broom sa pustil do súdnych sporov. Podarilo sa mu posunúť dátum popravy na 16. marca 2022. Broom sa nakoniec svojej popravy nedožil, pretože 28. decembra 2020 zomrel ako 64-ročný na komplikácie spojené s COVID-19.

Mnohé krajiny prechádzajú na popravu formou injekcie preto, že tento proces pôsobí menej násilne ako elektrické kreslo, obesenie či zastrelenie (čo nemusí byť vždy pravda). Aj preto je prvou zložkou injekcie celkové anestetikum, ktoré uvedie odsúdeného do stavu bezvedomia.  

V minulosti sa najčastejšie používal tiopentál sodný alebo pentobarbital. Sú to rýchlo účinkujúce barbituráty, ktoré dokážu navodiť bezvedomie už do tridsiatich sekúnd. Bežná dávka na tento účel býva 350 miligramov, čo je asi tretina gramu. Pri smrtiacej injekcii sa podávalo dva až päť gramov.  

Tiopentál sodný sa však v USA prestal vyrábať už v roku 2011 a jeho import z Európy bol pozastavený, lebo európske dodávky do USA sa využívali výhradne na popravu. Dnes barbituráty nahradili benzodiazepíny – predovšetkým midazolam, ktorý sa tiež podáva s cieľom navodiť bezvedomie. 

Po navodení bezvedomia podaná látka paralyzuje svalstvo. Najčastejšie sa na to používa vekurónium bromid. 

Vekurónium je látka podobná šípovému jedu kurare. Tento jed využívali domorodí obyvatelia v Južnej Amerike pri love zvierat. Už malé množstvo jedu spôsobí útlm svalstva, predovšetkým dýchacích svalov, čím sa zastaví dýchanie. Usmrtené zviera sa však mohlo skonzumovať bez rizika otravy, keďže molekula jedu kurare je taká veľká, že sa z tráviaceho traktu nevstrebáva. Ak by sme však túto látku aplikovali do krvného obehu, postretol by nás rovnaký osud ako mŕtve zviera. 

Svalstvo sa po podaní vekurónia utlmí, lebo svojím mechanizmom blokuje účinok acetylcholínu na nervovosvalovej platničke. To je miesto, kde sa nervová sústava spája so svalovou a týmto mechanizmom blokuje funkciu svalstva. Na rovnakom princípe funguje aj botox. 

Koniec ukážky