Ukážka z elektronickej knihy

obrý deň, volám sa Max a som modlitbové nemehlo. Pri modlitbe zaspávam. Myšlienky mi utekajú raz tam, raz onam, stále ma niečo rozptyľuje ako otravné komáre v letný večer. Ak sa porucha pozornosti vzťahuje aj na modlitbu, jednoznačne ňou trpím. Počas modlitby premýšľam nad tisíckou vecí, ktoré potrebujem urobiť, a zabúdam na tú jednu, ktorej som sa chcel pôvodne venovať: na modlitbu.

Niektorí ľudia v modlitbe vynikajú, je pre nich prirodzená ako dýchanie. Patria do špeciálnej zásahovej jednotky modlitebníkov. Modlitbu dokonca uprednostnia i pred spánkom. Tak prečo sa mne pri modlitbe zatvárajú oči? Kým oni sú súčasťou ZVM – Združenia velikánov modlitby, ja som členom AMN – Anonymných modlitbových nemehiel.

Ste na tom podobne? Niežeby sme sa nemodlili, veď každý z nás sa nejakým spôsobom modlí.

Modlíme sa, keď plačeme do vankúša.

Modlíme sa, keď sme na bohoslužbe.

Modlíme sa pri pohľade na kŕdeľ letiacich husí.

Modlíme sa odriekaním slov starobylých modlitieb.

Modlíme sa, aby sme vydržali abstinovať, kráčali správnym smerom a mali z čoho platiť účty.

Modlíme sa, keď sa lekárovi zdá, že ide o zhubný nádor.

Keď sa nám peniaze minú pred koncom mesiaca.

Keď bábätko v brušku už dlhší čas nekoplo.

Každý sa modlí… aspoň trochu.

Nechceli by sme sa však modliť…

Viac?

Lepšie?

Hlbšie?

Silnejšie?

Častejšie?

S väčšou horlivosťou a vierou?

Musíme sa však postarať o deti, zaplatiť účty, dodržať termíny. Kalendár hltá naše dobré úmysly ako tiger myšku. Chceme sa modliť, ale kedy?

Chceme sa modliť, ale prečo? Povedzme si to otvorene: modliť sa je čudné. Je to ako hovoriť kamsi do vesmíru, vysielať slová do neba. Človek sa sotva dočká odpovede od firmy poskytujúcej internet, a namýšľa si, že mu odpovie Boh! Lekár má práce vyše hlavy, a Boh vari nie? O modlitbe máme občas pochybnosti.

A máme s ňou aj vlastné skúsenosti: nenaplnené očakávania a nevypočuté prosby. Ťažko sa nám k nej kľaká; také zjazvené máme kolená. Boh je pre niektorých ľudí príčinou najväčších sklamaní. Načo hádzať mince túžob do jazierka, ktoré mlčí? Raz ma sklamal… druhýkrát mu to už nedovolím.

Ach, modlitba je poriadne tvrdý oriešok!

A nie sme prví, kto si na ňom takmer vylámal zuby. Na zozname záujemcov o „Kurz modlitby pre začiatočníkov“ by sme našli i niektoré zvučné mená, napríklad: apoštoli Ján, Jakub, Ondrej a Peter. Keď jeden z Ježišových učeníkov navrhol: „Pane, nauč nás modliť sa“ (Lk 11, 1), ostatní nenamietali. Ani jeden si nezbalil kufre s poznámkou: „Načo? Ja už mám modlitbu v malíčku.“ Ježišovi prví nasledovníci potrebovali s modlitbou pomôcť.

V skutočnosti to bola jediná téma, v ktorej sa chceli dať vyškoliť. Mohli žiadať výklad na rôzne témy: ako rozmnožiť chlieb, ako si pripraviť kázeň, ako utíšiť rozbúrené more. Hoci Ježiš kriesil mŕtvych, žiadali ho učeníci niekedy o seminár „Ako vyprázdniť cintorín“? Predniesli mu však túto prosbu: „Pane, nauč nás modliť sa.“

Je možné, že ich záujem vzbudili fascinujúce prisľúbenia, ktoré Ježiš spájal s modlitbou? „Proste a dostanete!“ (Mt 7, 7). „Dostanete všetko, o čo budete s vierou prosiť v modlitbe“ (Mt 21, 22; SSV). Ježiš nikdy nepripisoval podobnú silu iným činom. „Plánujte a dostanete.“ „Dostanete všetko, o čo sa budete veľmi usilovať.“ Slová tohto typu v Biblii nenájdeme. Sú tam však tieto: „Ak zostávate vo mne a ak aj moje slová zostávajú vo vás, proste, čo len chcete, a stane sa vám“ (Jn 15, 7).

Ježiš spájal modlitbu s úžasnými prisľúbeniami.

A dal nám aj pôsobivý príklad, ako sa modliť. Modlil sa pred jedlom. Modlil sa za deti. Modlil sa za chorých. Vzdával vďaky. Prosil so slzami v očiach. Stvoril planéty i hviezdy, a predsa sa modlil. Hoci je Pánom anjelov a Veliteľom nebeských zástupov, potreboval modlitbu. Má rovnakú podstatu ako Boh Otec, je jeho dokonalým obrazom, a predsa sa venoval modlitbe. Modlil sa na púšti, na cintoríne, v záhrade. „Odišiel na osamelé miesto a tam sa modlil“ (Mk 1, 35).

Podobný rozhovor nebol medzi jeho priateľmi zrejme ničím zriedkavým:

„Videl niekto Ježiša?“

„Ale veď vieš, to čo vždy.“

„Zase sa modlí?“

„Áno. Odišiel hneď na úsvite.“

Ježiš sa občas vytratil von na celú noc, aby sa modlil. Spomínam si na jednu konkrétnu situáciu. Ježiš mal za sebou jeden z najstresujúcejších dní svojho verejného účinkovania. Ráno sa dozvedel o smrti svojho príbuzného Jána Krstiteľa. Chcel si s učeníkmi odpočinúť v ústraní, ale vyhľadal ho tisícový dav. Napriek tomu, že ho trápil smútok, celý deň učil a uzdravoval. Keď sa ukázalo, že zástupy nemajú nič na jedenie, rozmnožil chlieb a všetkých nasýtil. V priebehu niekoľkých hodín musel zápasiť so zármutkom, stresom, požiadavkami ľudí a ich potrebami. Zaslúžil by si výdatný spánok. Keď však konečne nadišiel večer a on rozpustil zástupy, učeníkom prikázal, aby nastúpili do loďky, a sám „odišiel na vrch modliť sa“ (Mk 6, 46; SSV).

Očividne to bolo správne rozhodnutie. Nad Genezaretským jazerom vypukla búrka, loďka s učeníkmi „bola už mnoho stadií od zeme a zmietali ňou vlny, lebo vietor dul proti nim. Nad ránom sa, kráčajúc po mori, blížil k nim Ježiš“ (Mt 14, 24 – 25; SSV). Na vrch vystúpil vyčerpaný, ale zostúpil z neho občerstvený. Na brehu sa ani na sekundu nezastavil a kráčal ďalej. Voda bola preňho ako trávnik v parku a búrka ako jarný vetrík.

Koniec ukážky