Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Zo života malých

Martin Braxatoris-Sládkovičov

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © 2009 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2009 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Ida Paulovičová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0061-2

Pôvodná publikácia

Martin Braxatoris-Sládkovičov. Zo života malých. Česká grafická unie a. s.. Praha 1921. 31 s. Stanislav Klíma, redaktor.

Bibliografické poznámky

Martin Braxatoris Sládkovičov: Zo života malých

V Prahe vydáva Česká grafická unie a. s.

Jahody — knižnica slovenskej mládeže za redakcie Stanislava Klímu

Sväzok III.

Knihtlačiareň „Unie“ v Prahe

Už začala sa…

Už začala sa škola zas,

pre pilné žiactvo milý čas —

Necháva hračky po boku

do školy spiecha v poskoku.

Tam na miesto si usadne,

do ruky rúče popadne

šlabikár, abo čítanku,

tabulku, abo písanku.

A k tomu iné knižky tiež

— však každý z nich ich dobre vieš —;

náboženstvo a dejepis,

silozpyt, počty, zemepis.

I prírodopis — ale snáď

netreba všetko vyrátať,

dosť na tom: vzkvitá učenie

i užitočné umenie.

Tej práci, Bože, požehnaj,

jej rozkvetu a zdaru daj.

Tým, ktorí učia z výsosti

dodávaj trpelivosti.

Tým, čo sa učia, dodávaj

pilnosti, pozornosti aj,

a nech sa vznesie v školský ruch

Kristov i Komenského duch!

V letnom čase…

V letnom čase žali v poli,

odvážali do stodoly

a — kým čelo znojom blýska —

zaorávali strniská.

Oj, to bolo práce, ruchu,

kosy cveng sa niesol k uchu;

oráč pošibával koňa,

páchla polných plodov vôňa.

Pracovníkom švárna žienka

doniesla kus poludienka,

ukonaná šumná, milá

do chládku sa posadila.

Sopla ruky cez kolená,

sedela tam zadumená,

obraz plný kúzla, krásy —

o čom mohla dumať asi?

Bez pochyby srdcom vďačným

pošla k výšam nadoblačným:

pela Bohu ďakovanie

za to milé požehnanie.

Tak to bolo vtedy v lete,

ale, ako všetko v svete,

i to prešlo — zmlkla pieseň…

Nadcháza už jaseň — tieseň.

Len Ty ostaň s nami, Pane,

a to Tvoje požehnanie

uč nás múdre vynakladať,

pri tom večných statkov hľadať.

Nezdarený podnik alebo „Nechaj tak, čo tvoje nenie.“

Dvaja chlapci podnikaví

shliadli v okne pokrm zdravý:

košík jabĺk utešených,

a si myslia, že to pre nich.

Pristúpiť sa stroja k veci —

(veď nemohli vedeť predsi,

že sú jabká poviazané

a že Katka strežie na ne).

S chuťou k oknu priskočili,

podobrali košík milý —

(celý chceli, so všetkými

jabĺčkami červenými,

takí nenápelní drzí!) —

ale Katka konce drží,

ni netušia kmíni veru,

do jakej sa pasce berú.

Vzali chlapci košík zkrátka,

no v tom okamihu Katka

viazaničky rúče dvíha

a košík sa prázdny mihá

pred chlapci — až padol —

a policajt bere sa ta,

bere sa ta prísny s ľava —

Vec sa strašne zamotáva…

Policajt, jak naňho sluší,

chlapcov pochytil za uši…

Darmo kričia, gajdy hudú,

s policajtom musia k súdu,

aby boli potrestaní

dla zásluhy — kmíni planí!

Z toho plynie naučenie:

Nechaj tak, čo tvoje nenie!

Zachránený gnómov dom

Pod ochranou strechou hríba

v svojom domci býva gnóm,

dobre mu je, fajčí iba

a je hrdý na svoj dom —

no pri dome na nešťastie

iný, silný hríb tiež rastie.

Rastie, rastie, mocne skrúca

silný leb svoj vozvyšok

a tým lebom už už rúca

gnómov milý príbytok…

A gnóm, v strachu o tú chatu

volá o pomoc a ratu.

Počuli ho gnómi — bratia

ako volal citlive,

a už na pomoc mu pätia

ochotne a horlive —

„Pílku, pílku!“ počuť v lese —

a pár gnómov už ju nesie.

S dobrou chuťou gnómi milí

do práce sa chytili

a leb hríba v krátkej chvíli

pekne — rúče spílili,

a dom gnómov ostal domom

na preveľkú radosť gnómom.

Na hríboch

Sbierala by babka,

sbierala by hríby,

keby, hej, nebolo

jednej veľkej chyby.

A tá chyba v tom je:

v hore hríbov nieto:

už ich vysbierali —

ozaj k hnevu je to.

Nenechali ani

jednoho na okus —

hľadať hríby teraz

cele márny pokus.

Ovšem, nejeden hríb

dvíha pestrú hlávku,

lež kto že by — inu —

dvíhal — muchotrávku?

Domov tiahne babka,

horou šumí výraz:

S Pánom Bohom, babko,

príďte na druhý raz!

Oj, hroby, hroby!

Smutný už, chmúrny podzim vládne —

Hľa obraz, ako hynie, vädne,

čokoľvek zkvitlo v jarnú dobu —

hej, všetko padá v korisť hrobu…

Oj, hroby, hroby, smutné miesta,

k vám vedie neomylná cesta

každého, kto sa z tela zrodil,

čo jak dlho by tu chodil.

Krok každý, každé okamženie

vždy bližšie k vám nás vedie, ženie,

dnes — zajtrá slnko žitia zajde —

každý si pri vás miestko najde.

Oj, hroby, hroby, milé miesta:

tu trnistá sa končí cesta:

tu nieto žiaľov, bôlov ani,

tu zacelujú všetky rany.

Tu prestáva už krivdy sila,

ktorá nás v časnom žití bila:

tu sladký pokoj v strety kynie

tomu, kto v kríži lká a hynie.

Oj, hroby, hroby, milé miesta,

veď tade predsa vedie cesta

v kraj slávy večnej, ju Boh chystá

veriacim v Pána Jezukrista.

Koniec ukážky