Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Tri vrecia zemiakov

Jozef Korbačka

Ukážka z elektronickej knihy

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2010 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2010 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Ida Paulovičová, Michal Belička, Michal Garaj, Daniel Winter, Mária Kunecová, Lucia Muráriková, Katarína Tínesová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0054-4

Pôvodná publikácia

Jozef Korbačka. Tri vrecia zemiakov. DILIZA. Bratislava 1969. 20 s. Ladislav Jánsky redigoval. E. Hurínska korigovala. L. Masarovičová odpísala.

Bibliografické poznámky

Jozef Korbačka: Tri vrecia zemiakov.

Ľudová veselohra v jednom dejstve.

Osoby

MUDRÁK, gazda

MUDRÁČKA, jeho žena

ANČA, ich dcéra

ĎURO, obecný sluha

PAĽO

KATA

PAHOLOK

RICHTÁR

SUSEDIA

Priedomie u Mudrákov. Na podstení jedno plné vrece zemiakov a dve prázdne. Podvečer.

1. výstup

Anča, Paľo

ANČA (vracia sa z poľa, kde sadili zemiaky, kladie na podstenie kôš, motyku a tíško si spieva):

Sadaj, slnko, sadaj, sadaj,

za ker malinový,

povedz dobrý večer, večer,

môjmu šuhajovi,

povedz dobrý večer, večer…

PAĽO (za spevu sa prikradol k nej od chrbta a zakryl jej oči): Ďakujem, pánboh daj aj tebe!

ANČA (vymkne sa mu): Juj, ale som sa zľakla. A čo ďakuješ? Pozrime, aký je namyslený, už si človek ani pesničku nemôže zaspievať.

PAĽO: A čoby nie! Aj ja ti zaspievam a nebudem sa dušiť, že to tebe nepatrí. (Privinie ju k sebe, spieva.)

Sadaj, slnko, sadaj, sadaj,

za zelené lesy,

povedala milá, milá,

že ma počká kdesi

ANČA: Paľo, ty už zasa klameš, nič som ti nepovedala.

PAĽO: Ja klamem, hej? A kto na mňa zakýval pred chvíľou, čo? Nuž dobre, tak ja klamem, ale aby si vedela, kto klame, ten aj kradne. (Rýchle ju bozká.) Tak. A teraz som už aj kradol.

ANČA (hodí sa mu do náručia a prežalostne plače).

PAĽO (utešuje ju): Teraz plačeš, vidíš. No tak, neplač, Anča, veď som ti vzal iba jeden bozk, juj, a koľko ich ešte máš!

ANČA (plače ešte väčšmi): A čo mi ty máš čo brať?

PAĽO: No, moja maličká, čičí, tak ja ti ho dám naspäť, ja ti ten bozk vrátim, dobre?

ANČA (utiera si slzy): Uhm!

PAĽO (bozká ju): Na, tu si ho máš! Už som ti nič nie dlžen.

ANČA: Nič? A úroky?

PAĽO (chytí ju): Ach, pravda, ako som mohol zabudnúť!

ANČA (vymkne sa mu): Nie, nie, na úroky ti počkám. Teraz zmizni, Paľko, lebo naši hneď prídu a vieš, čo by bolo, keby ťa tu otec pristihli.

PAĽO: Že či! Ujček by mi odhryzli hlavu a hodili mi ju medzi oči.

ANČA: No, len sa smej! Mne je nie tak do smiechu, keď musím ustavične samé kázne počúvať, najmä ako sa ten hlúpy Ďuro k nám vláči. A otcovi je Ďuro po vôli.

PAĽO: Azda ťa aj nútia?

ANČA: Nuž nútiť ma priam nenútia a mať, tá by nám aj priali, ale otec neprestajne hudú: Ďuro sem, Ďuro tam, aj pole má, aj obecným sluhom je, hotový groš každý mesiac prinesie do domu a dnes sa vraj len tým dobre vodí, čo na isté môžu rátať.

PAĽO: Neboj sa, Anička! Len to trpezlivo znášaj, veď si my aj tvojho otecka nejako nakloníme. A potom, veď ja nie som žobrák, mám kúsok role i dvoje zdravých rúk…

ANČA (pritúli sa k nemu): Štvoro, Paľko, veď i moje sú tvoje.

PAĽO (chytí ju za ruky): A moje tvoje.

ANČA: Naše. (Hľadia si chvíľu do očú, potom sa Anča strhne.) Už idú, odíď, Paľko!

PAĽO (pozerá do kulís): Áno, idú a… ide s nimi aj Ďuro. Čo zasa chce?

ANČA: Neviem. Nás s mamkou pošlú vždy do domu a potom tu besedujú. Aj včera sa tu radili.

PAĽO: Anča, načim nám vedieť, čo stroja. Ja sa tu skryjem.

ANČA: Kde, tamto za plot?

PAĽO: Nie, tam by som nič nepočul. Počkaj. (Obzerá sa, zazrie vrecia.) Vrece. Schovám sa do vreca. (Lezie do jedného z prázdnych vriec.)

ANČA: Nie, Paľko, ak zbadajú…

PAĽO: Neboj sa, čo by zbadali. Dlho budú tu posedúvať?

ANČA: Nie, len čo mať prihrejú večeru. Potom pôjdu otec dnu.

PAĽO (skrčí sa celkom vo vreci): Prikrúť.

ANČA (prikrúti vrece).

(Na scéne sú teraz dve vrecia plné. V jednom sú zemiaky, v druhom Paľo. Pri nich je pohodené ešte jedno vrece prázdne.)

ANČA: Ticho, už sú tu! (Odbehne do domu, vpravo.)

2. výstup

Mudrák, Mudráčka, Ďuro, Paľo (vo vreci), neskoršie Anča

MUDRÁČKA (prichádza zľava, skladá na podstenie motyky, volá do domu): Anča, založ ohňa!

ANČA (zdnu): Už aj!

MUDRÁK (vchádza zľava s Ďurom): Poď len ďalej, Ďurko, veď azda stihneš trochu si tu posedieť!

ĎURO: Stihnúť, ako stihnúť. Viete, ja a pán richtár máme teraz veľa roboty s tou povinnou dodávkou mlieka a mliečnych výrobkov. Nuž tak! A ešte chystáme s vládou aj plán na zveľadenie chovu dojníc. Nuž tak.

MUDRÁK: Veď ja už nedbám, len aby potom naše kravy i podľa plánu mali mlieko.

MUDRÁČKA: Ej, veru to len navyhutujú všelijakých novôt. Aj toť mi dali na litri mlieka o dva a pol haliera menej ako Hrúzovke.

ĎURO: Nuž, ono nie je mlieko ako mlieko a tí páni v mliekárni majú na to grády. To iba v noci je každá krava čierna. Veru.

MUDRÁČKA: Ba len čo podaromnici pána boha i ľudí pokúšajú!

MUDRÁK: No, stará, nehundri! Prines nám radšej z toho vína, neboj sa, my ti ho nebudeme grádovať, všakže, Ďurko?

ĎUR0: Vygrádujeme ho aj bez grádov!

MUDRÁČKA: To viem, vy korheli. Hneď vam pošlem. (Vstúpi do domu.)

MUDRÁK: Tak, Ďuro, ako som už povedal, ja by som proti tebe nič nemal a bol by som rád, keby ste sa hen s Ančou zobrali, lenže keď ona Paľa ľúbi. To je ten háčik. Nuž a vieš, nútiť by ju nerád. Ono to málokedy dobre robí, ba veľa ráz aj zle vypáli.

ĎUR0: Tak, ujček, tak je. Ej, bodaj ťa aj s chlapčiskom, ako sa mi do cesty pletie. Sotva to vyrástlo, a už šarapatí. Len čo žobrať začal, a už dve kapsy nosí. A do jednej by hneď bral aj Mudrákovu dcéru. (Rozohní sa.) Ej, ale keď mu ja…

MUDRÁK: Pomaly, Ďuro, zahamuj. Nepôjdeš azda na vtáčky s bubnom! Na lep ti skôr sadnú, len ho treba dobre nastaviť, aby nič nezvetrili. Vieš, ja som už o tom hútal a čosi som aj vyhútal. Ale počkaj, na to sa nám treba napiť. (Volá do domu.) Hej, stará, čo je s tým vínom?

ANČA (z domu): Už idem.

MUDRÁK (obracia reč): Nuž zajtra zasadíme ešte zemiaky pri borovine a potom sme už s nimi hotoví…

ANČA (prichodí sprava, nesie fľašu a poháre): Vitaj u nás, Ďurko. A kdeže máš bubon?

ĎUR0: Ďaku… Čo za bubon, aký bubon? Nuž tak. Bubon. Ach, nuž veď, hádam, nebudem vždy s bubnom chodiť, to len keď ja a pán richtár chceme dačo vyhlásiť.

ANČA: A mne sa veru s tým bubnom veľmi páčiš, tak ti pristane.

MUDRÁK: Anča, nefrfoc, ale choď materi pomôcť. (Medzitým nalial vína.) Napi sa, Ďurko!

ANČA (odbehne vpravo).

Koniec ukážky