Peter Salner

Prach alebo popol
Kremácia v židovskej komunite na Slovensku z pohľadu etnológie

ETNOLOGICKÉ ŠTÚDIE 56
Publikácia vznikla v rámci projektu VEGA 2/0047/21
Človek v nedemokratických režimoch. Roky 1938 – 1989 v pamäti slovenskej majority a židovskej komunity. Etnologický pohľad.
Vedeckí recenzenti:
Doc. PhDr. Katarína Koštialová, PhD., Katedra sociálnych štúdií a etnológie, Filozofická fakulta UMB Banská Bystrica
Doc. PhDr. Ivica Štelmachovič Bumová, PhD., Katedra porovnávacej religionistiky, Filozofická fakulta UK Bratislava
Autor:
© PhDr. Peter Salner, DrSc., Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, v. v. i., Bratislava, 2023
Vedecká redakcia:
PhDr. Monika Vrzgulová, CSc., Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, v. v. i., Bratislava, 2023
Vydali:
© Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV, v. v. i., Klemensova 19, Bratislava, 2023
© Marenčin PT, spol. s r. o., Jelenia 6, 811 05 Bratislava, 2023
marencin@marencin.sk www.marencin.sk
Photo © Viera Kamenická, Tomi Neustadt, Peter Salner
Cover © Marenčin Media, 2023
Design and Layout © Marta Blehová, 2023
1007. publikácia
1. vydanie

ISBN 978-80-569-1146-4 (viaz.)
ISBN 978-80-569-1147-1 (ePDF)
ISBN 978-80-569-1148-8 (ePub)
DOI: https://doi.org/10.31577/2023.9788056911464 (viaz.)
ISBN 978-80-569-1147-1 (ePDF)
ISBN 978-80-569-1148-8 (ePub)

Táto monografia je Open Access publikáciou, jej používanie sa riadi
medzinárodnou licenciou Creative Commons Attribution 4. 0 License
(https://creativecommons.org/licences/by/4.0/)

Obsah

Predslov

Úvod

Židovská komunita pred holokaustom

Holokaust a jeho následky

Prach

Popol

Kremácie a (Česko)Slovensko

Kremácia a židovská komunita

Kolumbárium

Dôvody kremácie

Záver

Poznámky

Použitá literatúra

Summary

Predslov

V nasledujúcom texte sa zaoberám dilemou, ktorú možno zjednodušene definovať slovami „prach alebo popol?“. V desaťročiach po holokauste príslušníci židovskej komunity na Slovensku riešia, či zvoliť tradičný pohreb do zeme alebo uprednostniť kremáciu.

Stručná otázka nedovoľuje jednoduchú odpoveď. Rozhodovanie, či sa nebohí časom premenia na prach alebo na popol, má totiž silné historické osobné a najmä religiózne väzby. Napriek tomu tému nebudem analyzovať z aspektov religionistiky, ale pohľadom etnológa. Som presvedčený, že táto vedná disciplína má potenciál prispieť k lepšiemu pochopeniu fenoménu, v ktorom sa odráža napätie medzi náboženskými tradíciami a realitou židovského života v diaspóre.[1] Orientujem sa na slovenské (v menšej miere aj české) prostredie, hoci viem, že tento problém existuje aj v štátoch západnej Európy či v zámorí.[2]

Riešenie dilemy „prach alebo popol“ je dôležité z viacerých dôvodov. Prijaté rozhodnutie môže mať totiž nielen formálne, ale hlavne existenciálne následky. Podľa tradičného judaizmu spopolnení ľudia sa po predpovedanom príchode Mesiáša nestanú súčasťou vzkriesenia. V prípade naplnenia týchto predstáv by kremácia znamenala definitívny koniec ľudskej existencie. Zvolená forma pohrebu je preto výsledkom zložitých (nielen náboženským presvedčením inšpirovaných) úvah a aktivít. Ich priebeh ovplyvňujú princípy judaizmu, vzťah k tradíciám, reflexie historických udalostí, aktuálne spoločenské podmienky, osobné skúsenosti či rodinná pamäť. Zohľadniť treba aj názory majoritnej spoločnosti, ktorá židov[3] obklopuje a ovplyvňuje.

Z výskumov vyplýva, že v židovskej komunite na Slovensku sa najmä v posledných rokoch realizuje viac kremácií než tradičných pohrebov. Tento fakt a vyhrotené diskusie o „správnom“ spôsobe pohrebu dovoľujú vysloviť predpoklad, že (pozitívny či odmietavý) vzťah k fenoménu spopolnenia sa v 21. storočí stáva dôležitým indikátorom súčasnej židovskej identity.

V tejto súvislosti sa vynorili dve otázky, na ktoré sa pokúšam nájsť odpoveď:

1. Prečo ľudia, ktorí prežili holokaust (a ich potomkovia) v súčasnosti často volia kremáciu, hoci vedia, že tento spôsob pochovania judaizmus jednoznačne odmieta a nacisti ho využívali v koncentračných táboroch na likvidáciu pozostatkov zavraždených židovských väzňov?

2. Znamená voľba kremácie popretie židovskej identity alebo je prejavom jej transformácie?

Úvod

Zoznam obetí na stenách Domu smútku v Žiline (foto Peter Salner)

Mám niektoré neobľúbené témy, medzi ktoré patrí aj výskum židovských pohrebných zvykov. Cintorínom som sa (v živote aj vo vede) vždy vyhýbal a pred rokom 1990 som bol na niektorom z troch židovských cintorínov v Bratislave len jediný raz. Mal som vtedy 21 rokov, bol to otcov pohreb a jeho priebeh vo mne vyvolal negatívne pocity. Podobne ako v mnohých iných záležitostiach, aj v tomto prípade sa situácia zmenila po revolúcii v novembri 1989. V januári 1990 ma zvolili do predstavenstva bratislavskej Židovskej náboženskej obce (ŽNO). Do roku 2017 som zastával rôzne pozície v jej výkonných štruktúrach, z toho 17 rokov som bol vo funkcii predsedu. Pôsobil som aj v prezídiu Ústredného zväzu židovských náboženských obcí (ÚZŽNO), ktorý je centrálnou organizáciou židovských náboženských obcí na Slovensku. Vďaka tomu som mnoho vecí lepšie spoznal a pochopil.

Počas týchto takmer troch desaťročí som sa z osobných dôvodov alebo pre povinnosti spojené s funkciou zúčastnil na približne 200 pohreboch členov židovskej komunity. Väčšinou sa konali na bratislavskom ortodoxnom alebo neologickom cintoríne, ale zopár sa uskutočnilo na židovských cintorínoch v iných mestách Slovenska. Boli však aj iné prípady. Viac ráz som mal možnosť absolvovať poslednú rozlúčku s členmi komunity v priestoroch bratislavského krematória. Okrem zúčastneného pozorovania som poznatky o týchto smutných príležitostiach získal z dokumentov spomenutých židovských organizácií (archív ÚZŽNO, poštová korešpondencia ŽNO, „kniha mŕtvych“, do ktorej sa zapisujú úmrtia členov). Dôležitým zdrojom informácií bola tiež dobová tlač a, samozrejme, aj odborná literatúra, hoci k tejto téme existuje na Slovensku len obmedzený počet titulov.

Rabín Armin Frieder (1911 – 1946) autor knihy Schaare rachamim a prvý predseda Ústredného zväzu ŽNO. Kancelária ÚZŽNO (foto Peter Salner)

Uviedol som už, že v spomenutej monografii som si všímal hlavne formálnu stránku pohrebov. V tejto knihe chcem vtedajšie poznatky rozšíriť, pričom sa zameriavam v prvom rade na fenomén kremácie.[4] Uvedomil som si, že tento zámer vyžaduje poznať nielen jej aktuálny stav, ale aj „etnologickú“ a hlavne politickú minulosť, z ktorej súčasná situácia vyplýva (alebo ju popiera). Predpokladám, že v určitých prípadoch bude potrebné odbočiť od témy do „medzipriestoru“, lebo v ňom sa môžu nachádzať súvislosti, ktorým som v pôvodnej monografii nepotreboval venovať osobitnú pozornosť.

Koniec ukážky