Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Prostonárodný domáci lekár

Liečenie ľudí

Ján Kováčik

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2014 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2014 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Maga, Jaroslav Geňo, Andrea Jánošíková, Patrícia Šimonovičová, Katarína Tínesová, Eva Lužáková, Bohumil Kosa, Silvia Harcsová, Peter Páleník

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0036-0

Pôvodná publikácia

Ján Kováčik. Prostonárodní domáci lekár čili sbierka len vyzkúsených domácich prostriedkov k vyliečeniu rozličných nemoci u ľudí i domácich zvierat. Tlačou a nákladom „Austrie“, kníhkupectva a kníhtlačiarne. Viedeň 1894. 224 s.

Bibliografické poznámky

Prostonárodní domáci lekár čili sbierka len vyzkúsených domácich prostriedkov k vyliečeniu rozličných nemoci u ľudí i domácich zvierat.

Dľa spoľahlivých prameňov a od výtečných lekárov podáva Ján Kováčik učiteľ a organista bogdánovský.

Vo Viedni 1894

Tlačou a nákladom „Austrie“, kníhkupectva a kníhtlačiarne

Poznámka Zlatého fondu SME: Dielo sme prepísali zo švabachu.

Úvod

Dielko toto, nesúce názov: „Prostonárodní domáci lekár“, odosielam medzi veľactené obecenstvo so stanovišťa tej presvedčenosti: že ono v mnohých pádoch ľudu nášmu môže sa stať opravdivým dobrodincom; zvlášte chudobnej triede, ktorej počet najvyššie vystupuje. Upadne-li nektorý jej člen do nemoce, nenachádza skormútená rodina prostriedku, ktorým by mu k predošlému zdraviu prispeť mohla, keď totiž lekár 2-3 hodiny cesty vzdialený býva. Známe sú nám vonkovanom všetky nemožnosti chudobnej triedy, ktoré vonkoncom nedovoľujú lekára povolať.

Jak mnohý vyhnul by predčasnému hrobu, keby sa mu skorá pomoc bola podala. Jako malá iskra s menším namáhaním sa udusuje: tak i rýchla pomoc v rozličných chorobách nebezpečenstvo ľahšie odstraňuje.

Všehotvorca, ktorý nám krásnu prírodu „za matku“ dal, postaral sa o to: aby ona nám bola „všetkým“: vychovateľkou, učiteľkou a spolu i lekárkyňou.

Dielko toto podáva nám lieky v hojnosti v prírode sa nachádzajúce, ktorými ju Boh k nášmu dobrému obohatil.

Dľa návodu dielka tohoto pokračujme aspoň dotiaľ, dokiaľ zkúsený lekár k pomoci prispeje.

Zdravotné pravidlá

Aby sme sebe a deťom našim predčasnú smrť nepripravili, odstraňujme všetko, čo zdravie naše podkopáva. Jak veľký počet bohužiaľ je tých, ktorí od veku svojej mladosti nesú sebou neodstrániteľné zárodky ťažkých chorôb, (nepovedome zapríčinené), ktoré čo víchrica vybušia v najkrajšom veku, by ich vložili v hrob tmavý.

Neodškriepiteľná zásada je: „Predne nech sa otúži telo, až potom nech sa duch vedami a srdce cnosťmi okrašľuje. Príslovie hovorí: V zdravom tele — zdravý duch, a kde je zdravý duch, tam sú i zdravé myšlienky — náhľady, rozsudky, jak jednotlivcov tak i celej krajiny.

Čím rozmazlenejšia je výchova tela, tým prístupnejšie je telo každému dojmu, tým skôr vkorení sa doňho nemoc, a skôr lebo neskôr dostavia sa smutné úkazy, čo každodenne videť môžme, — srovnávajúc statistiku úmrtnosti v mestách s obyvateľstvom na vonkove. Mnohý maznáčok pri všetkej úzkostlivej opatere matkinej a pri všemožnej pomoci lekárskej hneď umiera nepatrnou nemocou, keď naproti tomu biedou otvrdlý psotár nevie, čo je liek a pohodlný život, a jedine otúženým telom premôže nebezpečnosť choroby.

Otúženosť tela od najútlejšieho detinstva je nielen základom zdravia, ale napomáha aj ducha výdatne. Nebráňme dieťaťu veselosť, nech sa smeje, skáče a behá, tým vyviňujú sa prvé sily telesné.

K otúženiu tela voľme i primerané pokrmy. Lekári odporúčajú pre dietky mlieko, jedál múčnych vraj nie mnoho, strukoviny, mäso zväčša, pre všetky však dobrú mäsitú polievku. Nebude zbytočné, keď spomenem mienku istého slavného lekára, ktorý veľmi dôrazne tresce zastaralú u nás obyčaj, že bývajú malé deti krmené kašou. Dietky samy proti tejto kŕme už prirodzenú nechuť na javo dávajú, plačú, zpierajú sa, ale nič na plat, neuprositeľné maminky neprestanú, dotiaľ sa vahančok nevyprázdni. Nekvasená múka v žalúdku s ťažkosťou rozplyne, kde zdravého trovenia a pohybu sa požaduje. Dieťaťu, nemohúc to stroviť, zostáva pokrm jako nerozpustený maz v žalúdku, a telesným tam teplom rozkvasený súc, plodí červíkov a zanečisťuje črevový priechod. Nejedna matka narieka a hovorí: „Dieťa mi niekto uriekol“ a naše nezkúsené, ba nesvedomité baby majú hotovú vodu na svoj mlyn; čomu býva následok, že dieťa na vzdor všetkým nerozumným liekom vädne až uvädne.

A túto ťažkú záživu nad mieru ešte zväčšuje až dosiaľ panujúci zlozvyk, že dieťa v plienky a perinky povojníkom čo najsilnejšie sa sťahuje tak, že ani hýbať sa ani dýchať nemôže, súc jako v preši. Proti tomuto zlozvyku, vývinu telesnému nad mieru škodlivému, povstal už dávno výtečný dr. Hamernik. Dieťa na Čiernej Hore nepozná ani perinky ani povojníka, ba ani kolísky a predsa obdivujeme jeho telesnú silu a vyvinutosť.

Čo sa týka nápojov, je voda najzdravší občerstvujúci nápoj, bo obsahuje rozvodivú vlastnosť, premeňuje potraviny v jemnú štiavu mliečnu a je vyčisťujúcim prostriedkom. Za našich časov radia lekári pre slabé dietky aj pivo, skrze chmel vraj žalúdku sily dodáva. Dáva-li sa deťom v malých dávkach i víno vraj neuškodí.

A čo káva? Tá drží sa za všeobecný jed u dietok. Všetkým známo je, že rozburuje krv, a to, čo sme zažili, vyháňa skrz svoje trovenie von. V tom páde najlepšie bude, keď sa deťom pripraví káva z tých vecí, ktoré dr. Kneipp radí.

Vôbec buď pravidlo, nech dieťa všetkému, aj tej najjednoduchšej potrave privyká, lebo nikto nevie, do jakých pomerov ho osúd uvrhne.

Po potrave najdôležitejšie pre zdravie je vzduch a čistota. Mnohí rodičia, neberúc ohľad k tejto veci predôležitej, rušia sami, bárs nevedome zdravie dietok svojich. Ovšem sa neobjavujú účinky tejto nevedomosti (u mnohých viac nedbanlivosti) hneď, ale dieťa hynie, až — vyhynie.

Dietky bez rozdielu na vek majú ťažký deň ísť na čerstvé povetrie a to bárs v jakom čase; to im neuškodí, ale vôbec prospeje. Čo by maly hovoriť dietky, ktoré v dáždi, vo vetre lebo chumelici, sňahu štvrť hodiny ba i diaľ cesty putujú do školy? (jak n. pr. deti šelpické, klčovanské a. p.) A hľa, navráťac sa o 4. hodine domov, jedia s náramnou chuťou, spia výborne — a sú zdravé vraj jako Turci.

Belmo v oku. Veľmi početné pády vyliečenia belma (povlaku) na oku, previedly sa pri pomoci nasledujúceho lieku domáceho: Vezmime čerstvé vŕšky z obyčajnej ruty zahradnej (ruta graveolens) a vytlačme z nich trochu štiavy do kalíšťoka; z tejto štiavy pustí sa jedna kvapka do oka belmom zatiahnutého, pri čom pravda chorý „hore značky“ ležať musí; zatým dáme trochu cukru na rozpálené železo a dym z neho povstávajúci zafukovať budeme na belmo. Tento jednoduchý prostriedok upotrebuje sa iba jedenkrát cez deň; avšak treba ho tak dlho opakovať, ažby belmo celé zmizlo.

Belmo v oku. Jeden z mojich žiakov dostával belmo, tak že už na choré oko zhola nič nevidel. Pomáhalo sa mu jako kto radil, konečne ale ktosi rodičom poradil: aby si chlapec víčko hadím sadlom aspoň tri razy cez deň dobre potieral; had ale, jehož sadlo s dobrým prospechom upotrebiť chceme, musí byť (vraj) pred Ďurom zabitý; na tom aspoň stojá naše pôverčivé babičky. Dosť na tom: sadlo dostalo sa z hada vraj pred Ďurom zabitého, ktorým, keď si chlapec niekoľko razy horné víčko (mihalnicu) dobre natrel, i na oko prezrel, a teraz tak dobre vidí, jako predtým. Hadie sadlo u nás vôbec ku všeličomu potrebujú.

Bez. V životopise najslavnejšieho lekára z prvej polovice minulého storočia, Herm. Boerhave († 1738), rozpráva sa, že kedykoľvek v jarnej dobe roku prešiel popri kvitnúcom stromku bezovom (hular; Sambucus nigra Lin.), sňal pred ním klobúk a pozdravil ho v latinskej, toho času medzi vzdelancami vôbec panujúcej reči: Salve sambuce! (vitaj bezu!) A čože slavného muža ponúkalo k tejto úcte? Nič iného, jako veľká užitočnost suchého kvetu bazového v domácom lekárstve. Odvarok zaiste tohoto kvetu, za včasu (pri počiatku neduhu) potrebovaný, prelomiť môže celý rad viac menej nebezpečných, z nastydnutia pochádzajúcich nemocí, počnúc od nádchy až po zapálenie pľúc a ľahšie osypavé choroby detinské. Nuž tedy, nechže obozretná gazdinka nezabudne ani tejto jary zaopatriť sa otáznym, žiadnych výdavkov nepožiadujúcim liekom domácim!

Bavlna pri vyšívaní. Jak nebezpečné sú terajšie veľmi ohnivé barvy anilinové, dosvedčilo sa na jednej mladej dcére z najlepších domov mesta Berlina. Nemajúc inej nutnej práce okolo domu, trávila svoj čas vyšívaním obrázkov vlnou, rozlične barvenou. Dievčina, pred tým jako orech zdravá, dostala razom boľavé oči a gamby na ústach zapuchly jej tak, že len trápne lyžicu do úst vložiť a jesť mohla. Utrápení rodičia, jako i lekári, z prvu vysvetliť si nevedeli príčinu tej premeny, až napokon jeden lekár tázal sa: Či nevyšíva rozlične barvenou vlnou? čomu rodičia prisvedčili. „To je príčina choroby,“ odvetil lekár. Z výparov červenej, anilinom zabarvenej vlny, zapálily sa oči a gamby, ktorý neduh len po dlhšom boľastnom liečení odstrániť sa mohol.

Besnota u ľudí. „Lipské Noviny“ uverejnily nasledujúce oznámenie 82-ročného polesného Gastel-a: „Nechcem svoje tajomstvo bezpečného lieku proti besnote vziať so sebou do hrobu, ale mienim ostatnú službu preukázať človečenstvu, keď uverejním spôsob: jako treba liečiť ľudí, od besného psa (alebo iného zbesnelého zvieraťa, na pr. mačky, vlka) pokúsaných, aby strašlivá choroba besnoty u nich nevypukla. V dlhom živote mojom užil som v nepočetných pádoch tento prostriedok, a síce vždy s tým istým neomyľným prospechom. Ranu, pokúsaním besného zvieraťa povstalú, treba vymyť vlažným octom a letnou vodou, zatým ale tak vyutierať, aby trocha obschla; konečne treba do rany naliať nekoľko kvapiek kyseliny chlorovodíkovej (dostane sa v každej lekárni, pod menom: Chlorvašerstošsäure), ktorá všetek jed, vo sline besného zvieraťa obsažený, úplne zničí, a tým i nebezpečenstvo vypuknutia choroby odstráni.“ Početní, už pred dlhým časom od besných psov pokúsaní ľudia vďačne vydávajú svedoctvo Gastel-ovi, že ich zachránil od strašnej choroby.

Besnota u ľudí. Určitejšie zprávy o lieku Gastel-ovom proti besnote u ľudí uverejnené, veľkú pozornosť prebudily na všetky strany, čoho dôkazom je, že mnohé prípisy verejne upravené boly ku Gastel-ovi, aby spôsob liečenia ľudí, od besného psa pokúsaných, prísnejšie opísal, než jako stalo sa to v krátkom oznámení jeho. Gastel uverejnil tedy toto: On sám bol od besného psa pokúsaný a v zúfalom strachu svojom upotrebil „na dobré šťastie“ prostriedky, ktoré práve mal pri ruke. Prvé tedy je: vymyť ranu čím skôr miešaninou teplého vínového octa a vlažnej vody, v rovnakých čiastkach, n. pr. po štrvt litre; jetli možno, nech upotrebí sa k tomu vymytiu morská huba (spongia), zatým ale vytiera sa rana mäkkým, starým suchým plátnom. Napokon vleje sa do rany toľko kyseliny chlorovodíkovej, ktorú v obyčajnom živote voláme soľnou kyselinou (Salzsäure), až ona vyplní sa a pokryje ňou docela. Kyselina ponechá sa na rane tak dlho, až sama od sebe ztratí sa a rana zaschne. Hubu a plátno, pri čistení rani upotrebené, nutno hnedky spáliť, aby jed, do nich asnáď vniklý, nikomu ďalej škodiť nemohol. Pocestným ale, ano všetkým osobám, ktorí hor udaný liek aneb lekársku pomoc hneď obdržať nemôžu, nutne radíme, aby so sebou nosily v papieriku dobre utlčenú soľ kuchyňskú, a keby — čoho Pán Boh uchovaj — od psa pokúsané boly: nech hnedky, ale hnedky, do tej rany soli nasypú. To pravda pôsobí hroznú boľasť; ale cieľ skutku tohoto práve v tom záleží: čerstvú ranu ešte viac rozdráždiť a ku krvácaniu prinútiť, aby sme tak jed, zo sliny besného psa v rane pozostalý, s krvou vypudiť mohli. Ktoby ale ani soli nemal pri ruke, nech aspoň vlastným močom (pre soľ v ňom obsaženú) ranu hnedky, potom čo najčastejšie vyumýva, ažby sa dostal domov alebo na miesto, kde lekársku pomoc obdržať môže.

Cmar. O tejto dobe roku mávame najviac výborného mlieka, a tak i časté dorábanie masla zo smotánky, a pozostatok práce je povšechne známy cmar (tu v Nitr. podmaslie). Mierna kyslosť mliečného pozostatku toho je, jako známy lekársky spisovateľ, dr. Osiander, udáva, výborné občerstvenie pre chorých v tyfuse, v sypanicách a iných, s horúčkou spojených nemociach, takže mnohí takí chorí vyliečiť sa dajú hojným požívaním cmaru, najmä v podletnom čase; pri čom ale predkladá sa, že kto „kúru cmarovú“ potrebuje, dokým ona trvá, všetkých nápojov silicových (vína, piva, pálenky atď.) vystríhať sa musí.

Červienka. Červienka je, jako známo, epidemická, často smrteľná choroba, ktorá lekárom i liekom odporujúc dlhším trvaním človeka zoslabí a umorí, prvej nežby mu sama prirodzenosť pomohla. Vzdelaná, v domácom lekárstve veľmi zbehlá pani Lešková (nekdy manželka povestného Lešky, od ktorého známy „Elenchus“ máme), poradila písateľovi týchto riadkov, už od 5 týždňov červienkou trápenému toto: vezmú sa 2 žajdle čerstve nadojeného mlieka, ktoré nad ohňom treba, pri neprestajnom miešaní, asi za 3 — 4 hodiny tak variť, jak sa s lekvárom stáva, ažby z neho hustý vývarok zostal, jako býva lekvár; z hustého vývarku tohoto dáva sa nemocnému častejšie na konci noža, čo mu znamenite chutná, bo vývarok je od syrupu sladší, a choroba je na skutku pristavená. Neradíme ale tento liek hneď z počiatku choroby potrebovať; ona musí za dakoľko dní vyslúžiť, a iba keďby ďalej „trucovala“, udusí sa spôsobom opísaným. K.

Drobnice. V oči tomuto nebezpečenstvu za vhodné držíme sdeliť nasledujúcu dôležitú zprávu, ktorú uverejnil talianský cestovateľ Eduard Beccari. Keď on totiž navštívil ostrovy Aru v indickom svetomori, zúrily tam hrozným spôsobom nákazlivé drobnice, proti ktorým ale potrebovali tamejší hollandskí lekári, a síce s najlepším prospechom, chinín, tú istú látku, ktorá je proti zimnici (hodoňke) liek nepochybný. Spomenutí lekári dávali, keď objavili sa prvé znaky choroby, silné dávky (dosis) chinínu, 60 do 100 anglických gránov, čoho následkom každý výbuch sypaníc ostal veľmi miernym, takže v hollandskom špitále z 300, nákazlivými sypanicami zachvátených ľudí len dvaja zomreli. Toto je tak skvelý výsledok, že iste zasluhuje, aby naň i naši, najmä na vonkove úradujúci lekári pozorné zraky svoje obrátili.

Glieda hrnčiarska. Obyčajná glieda (glasúra) hrnčiarska drží v sebe olovo, na ktoré ocot, alebo iná, v jedle obsažená kyselina tak pôsobí, že gliedu rozhryze, čiastku olova roztopí, a potom premení na tak zvaný cukor olovový, ktorý je pre človeka veľmi jedovatý. Stá a stá smrteľných pádov staly sa, že nepozorná kuchárka kyslý šalát nechala do večera stáť na mise, obyčajnú gliedu majúcej, čoho následkom potrávili sa ľudia takým šalátom. Čím menej ale vpálená je glieda do hliny, tým skôr kyselina rozhryze olovo, a na opak. K odstráneniu podobného nebezpečenstva vydala kr. pruská vláda zvláštné poučenie, jako menovite hrnce dajú sa pripraviť, aby pri varení kyslého jedla cukor olovový povstať nemohol; spomenuté poučenie takto znie: Nový hrniec treba naplniť vodou, ku ktorej sme 1/20 (dvadsiatu čiastku podľa váhy) soli, a 1/30 dobrého octu pridali; túto kyslo-slanú vodu necháme v hrnci za hodinu vreť, potom vodu vylejeme a nútro hrnca čistou vodou náležite vyumývame. Následkom varenia toho vylúči sa všetko olovo, ktoré povrchne v gliede väzí; lebo že keď v tak pripravenom hrnci slabší ocot za 48 hodín stáť necháme, on ani najmenší znáčok olovového cukru, alebo rozpusteného olova vôbec neprezradí; môžu sa tedy v ňom kyslé jedlá bezpečne variť. Jestliby tu nekomu na myseľ padlo, že za trochu octu a soli niečo platiť treba, nech pováži ďalej, že zdravie nepochybne vo vyššej cene stojí.

Gáfor. V mnohých rodinách stojí „gáfrová sklenička“ vo veľkej vážnosti; obsahuje ona silicu (špiritus), v ktorej rozpustilo sa niečo gáfru. Keď potom žalúdok alebo spodné telo nenie na mieste, nuž majú pomáhať „kvapky“ z tej sklenice. Od tohoto lieku domáceho nutne vystríhame každého; lebo z nadužitia gáfru veľmi nebezpečné následky, menovite zapálenie žalúdka a čriev povstať môžu, z ktorých neduhov potom i smrť nasleduje. Keby ale i otázné kvapky tak veľmi škodlive nepôsobily, predsa gáfor, vnútorne užitý, dráždi všetky čuvy (nervy) tela povážlive, z čoho nič dobrého povstať nemôže. Dajme tedy gáfru pokoj, leda žeby nám ho zkúsený lekár predpísal, a to medzi inými sobraninami (ingredientiae) lieku.

Hluchota z nastydnutia. Dočasná hluchota na jedno alebo obe uši povstáva z veľkého nastydnutia, a pri zanedbanej pomoci stať sa môže trvanlivou. K odstráneniu tej nehody slúži nasledujúci jednoduchý prostriedok: smiešajme za lyžičku oleja gáfrového s toľkým množstvom oleja kajaputového (Cajaputöl; oboje z lekárne); z tak pripraveného olejčoka pustíme ráno a večer pred spaním jednu kvapku do chorého ucha; súčasne ale dobre natrime čiastku hlavy za uchom týmže olejčokom, nuž hluchota v krátkom čase pomine.

Hrdla bolenie. V onej dobe roku, keď zima prechodí s chladnými pľušťami do podjaria, ukazujú sa časté nápady bolenia hrdla najmä u tých ľudí, ktorí v takom čase pod širým nebom pracujú, alebo cestovať musia. Takéto neduhy sú pre každého nepríjemné, ale najmä pre toho, ktorý veľa hovoriť musí, na pr. učiteľ. Ja potrebujem a odporúčam v takých pádoch nasledujúci výborný liek domáci: Bolením hrdla napadnutý človek sadne si večer na posteľ, pristaviť si dá k nej za šaflík vlažnej vody, do ktorej zamiešalo sa trochu soli kuchyňskej a popola. Pomocná osoba vezme ďalej 2 lóty bazového kvetu a takže 2 lóty harmančoku (rumančoku, rmenu), dá oboje do vody v hrci 2 holby majúcom, a spraví odvarok obojeho kvetu, ktorý musí byť už hotový, keď chorý počne si nohy močiť. Hneď pri počiatku močenia pokryje sa chorý (hlavu, chrbát i predniu čiastku tela) pevnou plachtou; pomocná osoba vyleje (keď najlepšie vre) ten odvarok na misku, a táto podá sa chorému, aby z tej, pod plachtou ukrytej misky vystupujúcu paru otvorenými ústami vdychoval do sebä. Aby ale tá para v úplnej sile svojej vystupovala, treba i pozostatky bazového a harmančokového kvetu na túže misku vyliať. Keď chorý paril sa takto nad miskou za 10 minút: okrúti si hlavu a hrdlo šatkou a ľahne si. Obyčajne potom nasleduje výdatný pot, a ráno je po boľasti hrdla. Akby ale na prvé parenie neprestalo, treba ho ešte raz opakovať, a iste pomôže.

Hrvol. V Dánsku potrebuje ľud obecný k rozohnaniu hrvolu (goľvy, krops) škrupiny z čerstvo nanesených slepäčích vajec, a síce tak, že škrupiny upražia sa v horúcom popole na brunasto, potlčú sa na jemný prášok, z ktorého vezme sa plná kávová lyžička, rozdelí sa na troje a tieto 3 čiastky vypije chorý „na lačné srdce“ ráno, pred obedom a večer pred spaním. Bezpečeným znakom, že tento liek pôsobí, je zamútený moč, v ktorom páde rozíde sa hrvol za 4 do 5 týždňov. Proti zastaralým, od veľa rokov trvajúcim, alebo práve na svet doneseným hrvolom tento liek nepomôže.

Hladidlo (piglais). Nie veľa rokov, čo novomodné hladidlá mnoho hluku natropily medzi krásnym pohlavím. Tieto hladidlá nerozpaľujú sa želiezkom, ktoré keď o chvíľku ochládne, zameniť sa musí druhým žeravým kusom. V jednom vychovateľskom ústave nemeckom počaly zrazu nektoré chovanice povážlive choreť, a lekári nemohli vybadať príčinu ochorenia toho. Iba po dlhých dotazoch vyšlo na javo, že práve tie chorľavé dievčatá pracovávaly takým hladidlom, a že z uhlia vystupujúci škodlivý plyn (ktorý spôsobuje u nás tak zvané zahorenie) zapríčinil čiastočné, z mála postupujúce otrávenie. Keď otázné chovanice prestali hladiť novým strojom, zmizly v krátkom čase i všetky chorobné úkazy bez liečenia. Nechže tedy žiadna z laskavých čitateľkýň také „novomodné hladidlo“ nepripustí do domu, ale nech zostane pri starom.

Humpora. Humpora (oheňpara) je kožný výsypok v podobe malých priezračných bubliniek, ktoré puknúc vylučujú žltý mok zo sebä: tento potom ztuhne, vyschne a tak bielo žlté alebo špinavo barnavé chrasty tvorí. Ony majú zápach zvláštny kyslému mlieku podobný. Obyčajne ukazuje sa humpora pri malých deťoch na čele, na lícach, na nose, okolo úst, okolo ucha a na uchu; ale povstať môže trebárs kde na tele. Keď ale ukáže sa na mihalniciach (víčkach), vtedy môže povážlivé následky za sebou tiahnuť. A poneváč takéto, humporou napadnuté miesta veľmi svrbia, nuž deti veľmi škrabú, rozkrvácajú a zohyzdia sa v tvári, často na nepoznanie. — Humpora pochodí takmer vždy od chorobného stavu celého tela, pochádzajúceho z neporiadnej, neprimeranej a planej chôvy. Deti mnoho jedia; keď ale chôva nenie primeraná ich veku: nuž oheňpara najčastejšie vypukne v tom čase, keď u detí zúbky tisnú sa von; vtedy je i koža dieťaťa pre všakové dojmy neobyčajne citlivá, pri tom i hlava návalom krve najviac podrobená. Nektorí ľudia domnievajú sa, že je humpora zdraviu detskému prospešná; lebo vraj ona „krv čistí“. To je veľký predsudok a omyl! Humporu nenie radno zanedbať; ba čo viac: treba ju liečiť a to čím skôr. Aby humpora ztratila sa bez všetkej nesnádze, nutno predovštekým chôvu dieťaťa podľa pravidiel zdravovedy premeniť a polepšiť, a napadnuté miesta tela častejšie suchou múčkou proprášiť. Múčka vsaje do seba z bubliniek vylúčenú juchu, zastaví tak rečeno zaraz ďalšie rozmahanie sa výsypu, a zmierňuje súčasne nesnesiteľné svrbenie. Čím častejšie zaprašuje sa humpora, tým skôr bude zamedzená. Okrem toho môžeme párkrát cez deň humporu už obschnutú a zamúčenú, čistou kefkou pokefovať, čo deťom veľké poľahčenie spôsobí a škrabanie im usporí. Pri takomto jednoduchom pokračovaní humpora po niekoľko dňoch odpadne a dieťa je vyliečené; pravda len vtedy vyliečené, ak sústava celého tela nenie ešte značne zoslabnutá a podkopaná.

Hypochondria. Pevná vôľa mohutne napomáha liečivú silu samej prírody, a toho následkom i ohnusenie prekoná a udusí, tak jako z druhej strany málomyseľnosť všakové nákazlivé nemoce pritiahnuť môže. Veď veru známo je, že ku pr. v cholere bojazlívi ľudia obyčajne prví padajú nákaze v obeť. Avšak spomenutá málomyseľnosť ohľadom na zdravotné pomery vlastného tela, zapríčiňuje i zvláštnu, len z chorej obrazotvornosti pošlú, ináč ale žiadného základu nemajúcu chorobu, ktorá meno slabináctva (hypochondria) nosí. Takýto slabiňák (hypochondrista) má všetky možné i nemožné choroby: o jakom neduhu rozprávať počuje, alebo číta o daktorej chorobe: hneď cíti všetky jej príznaky na sebe samom, a sužuje seba i domácich výtvormi vlastných myšlienok, lebo nemá pevnej vôle, zbaviť sa toho slabináckeho mudrovania. — Počiatky tohoto premáhania samého seba treba položiť už pri vychovávaní mládeže, a síce rozumným poučovaním o ústrojnosti ľudského tela, a pôsobení ducha na telesné pomery naše.

Horúčosť letnia. V ostatných dňoch julia nastávajú v našich krajoch neobyčajné palčivosti, takže s človeka vo dne v noci pot „cincúrom“ tečie. S jakým telesným namáhaním spojené sú pri tom poľné práce, netreba nám opisovať. A preto nutne radíme rodákom našim, v poli pracujúcim, aby nepili púhu vodu, ale aby k nej pridali trochu dobrého octu. Prídavkom octovej kyseliny voda nie len že smäd výdatnejšie hasí, ale i zmenšuje nebezpečenstvo, ktoré by z prílišného pitia najmä vlažnej (v nádobách zteplenej) vody pre zdravie povstať mohlo. — Ešte lepšie služby v tomto páde koná štiava z citrónu do vody vytlačená, kto si ju opatriť môže.

Hnanie spodkom pri zúbkoch detí. Mnoho ľahkých nemocí stáva sa u obecného ľudu nášho nebezpečnými, ba často smrteľnými preto, že ich odvrátiť chce protivnými liekami domácimi, medzi ktorými záhubná pálenka prvé miesto zaujíma. Vieme o smutnom príklade, že nerozumná matka dieťaťu svojmu, hnačku od zúbkov majúcemu, dala trochu pálenky s červeným korením, a o 3 dni bolo po nebožiatku. Hnačka od zúbkoch (diarrhoea a dentitione) je úkaz prirodzený, ktorý pomáha dieťaťu, boľavé vydieranie sa prvých zúbkov pretrpeť; lebo sama príroda spodkom tela odvádza látky, ktoré by do hlavičky dieťaťa udreť a nebezpečné ochorenie zapríčiniť mohly. Za prvých tedy 5 do 7 dní, okrem bedlivej opatery dieťaťa, netreba nič proti tejto hnačke robiť; akby ale dieťa už slabnúť počalo, treba mu dať rýže (rajsu) v mlieku uvarenej, ktorú sme trošku práškom oriešku muškátového posypali; na ten pád ale, žeby hnanie do 10 dní trvalo a začalo sa na krvavé meniť: nevyhnutne lekára privolajme.

Hnanie. Stopky a zrnká hrozna, a to najmä čierného, istú čiastku lúžna či triesloviny (Gerbsäure) v sebe držia; lekárský výťah triesloviny volá sa tannin-om a poneváč vnútornosti nášho tela sťahuje, slúži najmä ku pristaveniu silného hnania spodkom. Na tomto základe spočíva všeobecné domnenie, že víno červene slúži proti hnaniu, najmä ak so škoricou alebo iným korením prevarenó bolo. To síce pravda je, že tento liek domáci v mnohých pádoch dobre poslúži; predsa ale musíme dodať výstrahu strany pozornosti pri užívaní jeho; lebo akby hnanie spojené bolo so zapálením vnútorností, pridali by sme s vínom okoreneným ohňa nového: veľmi ľahko nebezpečné zapálenie drobov (čriev) alebo práve úpaľ a smrť nasledovať môže. Podobne i každodenné pitie červeného vína škodlivé je pre tých ľudí, ktorí už i tak na zatvrdliny spodného tela trpia, preto že tento neduh sťahovaním tela rozhorčuje. V jednom ale páde má červené víno všeobecnú liečivú platnosť pre zdravých ľudí, totiž pri požívaní neznámej a nechutnej vody; lebo prídavkom trošky červeného vína do vody môžeme jej škodlivé pôsobenie zlomiť, alebo aspoň tak zmierniť, že z jej pitia zlé následky pre zdravie tak ľahko nepovstanú.

Hrdla bolenie v čas nádchy. Pri chladných plúšťach podzimných okrem dietok i silnejší ľudia dostávajú nádchu, obyčajne s bolením hrdla spojenú. Udržaním sa v teplej izbe za dakoľko dní prestane nádcha sama od seba; s ňou ale spojené bolenie hrdla rozohnať môžeme týmto jednoduchým, i na nás samých už viac razy vyzkúseným liekom: vezmime štvrť hárku mäkkého pijavého papieru (tak zvanej bibule), do jakého kupci menší továr zakrúcajú, složme ho vo štvoro do takej šírky, jakú máva šatka muzská k okrúteniu hrdľa, nakvapkajme na ten papier loja zo sviečky, až by tato masť celý papier prenikla, zohrejme ho pri ohništi alebo pri peci v izbe, dajme za vlažna okolo hrdla a obviažme väčšou šatkou. Keď si večer ľahneme s týmto lojovým „flajstrom“ na hrdle: obyčajne už do rána bude bolenie hrdla patrne prelomené, a ztratí sa pri ďalšom jeho nosení v krátkom čase. Poneváč ale teplé telo veľkú čiastku masti cez noc do seba vpije: ráno a večer namastenie bibule obnovíme.

Hostec. Podľa nášho prostonárodného názvu je hostec choroba členkov tela, či na nohách (podagra) či na rukách (chiragra), povstávajúca z nečistoty tam nashromáždenej, ktorá potom zapálenie a citlivú boľasť zpôsobuje, takže mnohý chorý ani z miesta hnúť sa nemôže. Proti hostcu má švédsky ľud obecný veľmi jednoduchý a výborne pôsobiaci prostriedok; je to na prach potlčená, do ľanového vrecúška zašitá soľ kuchyňska, ktorú čas po čase zohriať, a na boľavú čiastku tela prikladať treba. Hostcová boľasť zmierni sa v krátkom čase, a po ďalšom upotrebení toho lieku prestane. Keď soľ vo vrecúšku (pár ližíc) už 12 krát zohriata bola: treba ju novou zameniť, poneváč v tej starej nachodí sa už vraj chorobná, z tela vytiahnutá látka; preto i táto soľ nemôže sa k žiadnému cieľu ďalej (ani len pre osolenie krmu ošípaných) upotrebiť, ale musí sa na hnoj vysypať. Proti hostcu užívajú vo Francúzsku i červenú kapustu. Jeden pruský lekár podáva túto zprávu: Domový otec ležal chorý v lámavici (hostcovitých boľasťach) a domáci liečili ho červenou kapustou následovne: Listy i hlúby posekajú sa na drobno, a táto miešanina varí sa potom tak dlho, ažby sa rozvarila jakoby na kašu. Táto rozvarená kapusta prikladá sa v handričke na holú boľavú čiastku tela tak teplo, jako to chorý zniesť môže, a obnovuje sa, až by boľasti celkom prestaly. Na svojé otázky lekár dostal odpoveď: že je to v severnom Francúzsku všeobecne upotrebovaný a síce nepochybný liek domáci.

Hnanie dietok odstavených. Malé dietky, od materinského mlieka odstavené, upadajú do choroby hnania spodkom, ktorú matky obyčajne za „pracovanie k zúbkom“ považujú: ale príčinou choroby je rozdiel matčieho a kravského mlieka, ktorým potom krmené bývajú. Pravda je síce, že i to pracovanie k zúbkom býva s hnaním spojené, ktoré ale k poľahčeniu slúži, kde naproti tomu spomenutej chorobe nejedno dieťa v obeť padne. Aby tedy odstavené dieťatko neochorelo, nech sa kravské mlieko najprv odvarí, aby mastnejšia látka jeho v pobobe kožky na vrch vysadla; potom sa mlieko sleje a osolí tak, aby sme na jednu obyčajnú čiašu (šálku) mlieka soli na koniec noža vzali. Silnejším dietkam môže sa tento náhradný pokrm viac osoliť.

Hniloba krve. (škorbut) Následkom biedy a nedostatku všelijaké choroby ukazovať sa počaly, menovíte škorbut; sdelíme tedy, čo nám prevel. pán Bednarovič v obšírnejšom dopise o chrene a jeho liečivej sile v škorbute píše: Chren je v lekárstve dobre zapísaný, menovite k odstráneniu choroby, do ktorej ľudia následkom biedy hladovej upadajú. Je to škorbut či hniloba krve, ktorá sa najmä na odmäklých jásnach (ďásnach) prezradzuje; túto chorobu aj v nemocnicách obyčajne len užívaním chrenu a kyslej kapusty, jestli neodstraňujú, aspoň zmierňujú a obľahčujú; čo teda v pobobných pádoch nemoce odporúčame.

Hlísty u detí. Pri malých dietkach povážlivé chorobné úkazy povstávajú, keď pobúrených hlíst nemôžu sa zbaviť. Jednoduchý domáci liek v takomto páde bude: dajte vypiť chorľavému dieťaťu trochu sladkého mlieka, ktoré sa s česnákom uvarilo. Jestli by však zpomenutý liek nepomohol pri starších deťoch, nechajme ve 2 litroch borovičky asi za desať krajciarov šafránu 3 alebo 4 dni močiť, z ktorej prípravy dajme deťom každý deň na lačno za jednu jedácu lyžičku vypiť; a to čiňme pokiaľ badáme u deťí hlísty.

Hlavy bolenie. Kto často na bolenie hlavy trpieva, istotne mi prisvedčí, že táto svízeľ i trpezlivého človeka neobyčajne zmoriť môže. Koho by také bolenie potkalo, nech utlčie trochu cukru na prach a týmto práškom nech posype si hlavu tak, aby sa on pomedzi vlasy na samú kožku tela usadnul; potom vezmi biely plátenný ručník, zaviaž si hlavu doňho „na babu“ a ulož sa do postele. O krátku chvíľku nasleduje spánok a po precítení vstane človek bolenia hlavy sprostený, v obnovenej čerstvosti tela i ducha.

Jásna krvavé. Mnohé osoby obojeho pohlavia sú podrobené citlivej slabosti jásen, takže z najmenšieho pritlačenia, ku pr. medzi samým jedením, počnú jásna krvácať; samé zuby ale rozkývajú sa v tom neduhu povážlive. Toto krvácanie jásen býva príznakom viac menej zkazenej krve, a tak požaduje v ťažkých pádoch bedlivú pomoc lekárskú: z počiatku ale odstrániť sa môže upotrebením čerstvých lístkov šalviových, ktorými treba častejšie jásna ponatierať. Zprvu síce jásna budú krvácať, následkom pritlačenia toho, ale ono, keď tieto mäsité čiastky pod šalviovým lístkom posilnia sa, bude pomali utichovať, až svojím časom úplne vystane.

Jatrá. Najznámejšia choroba, ktorá prezradzuje nemocný stav jatier (pečene), je žltačka či žltá nemoc, preto tak nazvaná, že chorému človekovi „bielo v oku“ a potom i celá tvár viac menej žltú barvu na seba bere. Obyčajné liečenie tohoto neduhu je: napľuť tak nevedomky chorému do tváre, nuž vraj zatrasenie všetkých vnútorností, z nemilého pozdravenia toho pošlé, v jatrách zastarelú žlč pohne a nemoc vyhojí. Možno, že nekto po tej kúre vyzdravel; iste ale nie následkom slín do tváre obdržaných, než pôsobením iných, hádam neznámych okolností. Lepšie bude upotrebiť nasledujúci, vo Francúzsku i od lekárov s najlepším výsledkom upotrebovaný prostriedok. Nútrok čerstvého surového vajca, bielok i žĺtok spolu, roztre sa s troškou vody, a chorý požíva z tej riedkej kašičky viacrazy cez deň po kávovej lyžičke. V krátkom čase počne sa žltá barva na tvári tratiť, potom nastane pravidelná „stolica“, a tak je po nemoci.

Koniec ukážky