Príbeh Patricie Sandovalovej vám vyrazí dych. Je to príbeh o hriechu a utrpení, ale aj o milosti a vykúpení. Predovšetkým je však pripomienkou toho, ako veľmi nás Boh miluje. Kráča s nami aj vtedy, keď sa potkneme, veď „všetko je dobré pre tých, ktorí ho milujú“. Táto vynikajúco napísaná kniha je skutočne pútavá. Verím, že inšpiruje každého z nás k tomu, aby sme ochraňovali najmenších z nás – nenarodené deti.

arcibiskup Salvatore Cordileone

arcidiecéza San Francisco v Kalifornii

Ako kňaz som prečítal veľa kníh, ale žiadna z nich nebola takým úžasným príbehom o láske ako práve táto. Dočítate sa v nej o láske medzi Patriciou a Bohom, jej Otcom. Pri čítaní som často vzdával Bohu slávu za jeho dielo milosrdenstva a lásku, ktorá zmenila život jeho dievčatka. Existuje len málo kníh, pri ktorých čitateľ po obrátení poslednej strany cíti, že vyrástol vo viere, nádeji a láske. Toto je jedna z nich. Tento príbeh pripomína príbehy nepatrných biblických postáv, prostredníctvom ktorých Boh vykonal veľké diela. Vo svojej slabosti sa totiž nechali premeniť Duchom Svätým.

Na konci každej kapitoly navyše nájdete niekoľko faktov, vďaka ktorým lepšie spoznáte pro-life a prorodinné hodnoty. Tento materiál predstavuje cenné informácie pre ohlasovanie evanjelia života.

Táto kniha je darom z nebies pre tých, ktorí si myslia, že nemajú v živote žiadnu nádej. Je balzamom duchovnej útechy pre každého, kto si ju prečíta. Je to vynikajúci darček na každú príležitosť.

o. Víctor Salomón

koordinátor Defiendelavida.org

Túto knihu som nedokázal odložiť. Vrelo ju odporúčam každému! Dnešná generácia, ktorá je tak ťažko zranená sexuálnou revolúciou, si musí prečítať príbeh o víťazstve Patricie Sandovalovej. Nikdy nie je neskoro na to, aby sme sa uzdravili a zachránili poklad nášho božského dedičstva: vieru, rodinu, posvätnosť života a autentickú lásku. Patricia je naozaj svetlom pre svet. Jej príbeh vás prekvapí.

Astrid Bennett Gutierrezová

moderátorka v televízii EWTN, výkonná riaditeľka iniciatívy VIDA

Najnovšia kniha pani Watkinsovej s názvom V osídlach smrti: Útek z pasce drog, bezdomovectva a potratov vás prekvapí dramatickou a duchovnou cestou, ktorá určite inšpiruje rodičov, učiteľov aj dospievajúcich. Táto kniha je skvelou pomôckou pri novej evanjelizácii. Prináša radosť zo skutočného obrátenia a nádej na lepší život pre všetkých.

biskup Michael C. Barber SJ

diecéza Oakland v Kalifornii

Príbeh Patricie Sandovalovej je strhujúci a inšpiratívny. Mohli by sme ho prirovnať ku klasickým životným príbehom mnohých kajúcnych svätcov. Sandovalová nám ukazuje, že bez ohľadu na to, kde sa nachádzame, a bez ohľadu na to, aká zúfalá je naša aktuálna situácia alebo budúcnosť, Božia milosť nás hľadá. Len čo s ňou začneme spolupracovať, dychtivo sa pustí do práce a obráti hriešnikov na svätcov. Christine Watkinsová píše v spolupráci s pani Sandovalovou s obdivuhodnou jasnosťou a inteligenciou. Určite patrí medzi najlepších katolíckych spisovateľov novej generácie. Je radosť čítať túto knihu.

o. Jim Sullivan

autor publikácií And Angels Sing a The Rosary and the Gospels

Patricia Sandovalová je súčasná Mária Magdaléna. Jej svedectvo je drsné. Je to príbeh duše, ktorá narazila na úplné dno. Potom sa však pozrela na Ježiša, skutočného milovníka našich duší. Táto kniha mnohých inšpiruje, aby sa vrátili k Bohu. Vďaka nej sa ešte viac zamilujete do Ježiša Krista, našej nádeje, pretože je neuveriteľne milosrdný. Patricia je jednou z najodvážnejších žien, s ktorými som sa stretol. Je prorokyňou tejto doby.

Jesse Romero

katolícky evanjelizátor a rozhlasový moderátor

V osídlach smrti: Útek z pasce drog, bezdomovectva a potratov je úžasný príbeh, ktorý dokáže osloviť aj tých najzranenejších ľudí. Vďaka tejto knihe zistia, že existuje nádej. Toto dielo je napísané dojímavým a pútavým štýlom. Upozorňujem vás, že je mimoriadne ťažké odložiť ho.

John-Henry Westen

spoluzakladateľ a šéfredaktor LifeSiteNews.com

A utorky Christine Watkinsová a Patricia Sandovalová odvádzajú vynikajúcu prácu. Čitateľovi pomáhajú sledovať každú nitku pôsobivého, dojímavého a búrlivého života Patricie Sandovalovej, ktorý sa zauzľuje, aby sa neskôr zacelil. Rozstrapkaná a zničená pavučina jej príbehu, ktorý neustále sleduje a ozdobuje Božie neúnavné milosrdenstvo, je votkaná do bohato štruktúrovaných a dokonale usporiadaných tapisérií Božej vôle. Keď sa k nemu Patricia približuje a chce utiecť pred jeho pohľadom, čitateľ sa ľahko stotožní s jej úzkosťou. Koniec koncov, všetci musíme prekonať naše ľudské obavy, aby sme mohli podstúpiť riziko a prejsť po moste dôvery k Bohu. Táto kniha je dobrodružstvom odovzdanosti. Dá vám nádej a pretvorí vaše predstavy o živote.

Dr. Theresa Burkeová

autorka knihy Zakázaný žiaľ: Umlčaná bolesť z potratu

zakladateľka projektu Ráchelina vinica a Grief to Grace Ministries

Všadeprítomná kultúra lží uviedla Patriciu Sandovalovú do omylu. Prežila hrôzostrašné veci, ktoré dnes zažíva množstvo iných ľudí očarených rovnakým pozlátkom. Jej obrátenie je víťazstvom. Božia milosť ju priviedla až k tomu, aby mocne zabojovala proti všetkému, čo ju takmer zničilo. Ako matka a žena, ktorá pred narodením prežila hneď niekoľko pokusov o potrat, pri ktorom som mala zomrieť, som hrdá na Patriciinu silu a rozhodnutie prijať Božie milosrdenstvo. Takto to musíme urobiť všetci. Nálady, výchova, politické programy, osobné zážitky viery a dokonca aj morálne problémy musia ísť nabok. Patriciina skúsenosť z prvej ruky so Spoločnosťou pre plánované rodičovstvo a zákernou agendou kultúry smrti mení hru. Hlavné posolstvo tejto knihy, ktorú vám z celého srdca odporúčam, totiž vyvracia mýtus, že potrat je bezproblémová alebo dokonca neškodná „voľba“. Budete sa smiať, budete plakať a dokonca aj pochybovať. Nebudete však môcť odísť od tohto príbehu bez toho, aby ste sa zmenili.

Bridget Gabrielle Hylaková

autorka a zakladateľka Pro Good Choice, Inc.

Teraz, keď si prišiel až sem, zvedavý a odvážny čitateľ, dovoľ mi varovať ťa: táto kniha je jed proti klamstvám. Na internete som počúval prednášku, ktorú mala Patricia v Čile. Ako vždy, keď ide o svedectvá, som bol spočiatku veľmi skeptický. Sandovalová sa však „vyzliekla donaha“. Objavil som v nej odvážny hlas človeka, ktorý neváha napadnúť svet politickej korektnosti.

Riešením nie je zabiť! Riešením je viac milovať a menej myslieť na seba. Potrat je univerzálna, antropologická otázka. Týka sa všetkých: veriacich aj neveriacich. Mýliť sa je ľudské, ale ľudské je aj opraviť sa, požiadať o odpustenie a začať odznova. Staň sa jedom proti klamstvám!

Miguel J. Velez

zakladateľ a riaditeľ spoločnosti Lanterna Pictures

© 2017 Queen of Peace Media All rights reserved.

www.queenofpeacemedia.com

Sacramento, California

z amerického originálu: Transfigured: Patricia Sandoval’s Escape from Drugs, Homelessness, and the Back Doors of Planned Parenthood

Vydal: © Zachej.sk, 2021

Preklad: © Pavol Petrík

Grafika: © bookwork.sk

Jazyková korektúra: Mgr. Martina Bednáriková, MA

Biblické citáty sú uvedené podľa oficiálneho katolíckeho prekladu Svätého písma (SSV, 2016).

ISBN: 978-80-8211-330-6

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v žiadnej podobe ani žiadnym spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami ani iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

Predhovor

Ste pripravení prečítať si jeden z najsilnejších príbehov o obrátení, aký bol kedy napísaný? Myslím to vážne, ste pripravení? Pripúšťam, že ide o odvážne a šokujúce tvrdenie. Ale tento príbeh, ktorý si prečítate s radosťou, je taký intenzívny a brutálne úprimný, že by som sa nečudoval, keby vás mnohokrát dohnal k slzám a otvoril vo vašom živote dvere k milosrdenstvu a uzdraveniu. Tento príbeh patrí do kín a modlím sa, aby sa tam niekedy dostal. Je skutočne neuveriteľný.

Keď ma moja priateľka Christine Watkinsová požiadala, aby som si prečítal rukopis knihy V osídlach smrti: Útek z pasce drog, bezdomovectva a potratov a modlil sa za napísanie predhovoru, musel som sa jej priznať, že som o Patricii Sandovalovej nikdy nepočul. Po tom, ako mi o Patricii niečo povedala a prebudila môj záujem samotným podnázvom knihy, som si uvedomil, že nemôžem odmietnuť jej prosbu. Jednoducho musím podporiť dielo, ktoré je svedectvom Božieho milosrdenstva, ukazuje cestu vnútorného uzdravenia človeka a jeho minulosti, predurčuje ho pre svätosť v budúcnosti a odhaľuje vnútorné fungovanie Spoločnosti pre plánované rodičovstvo.

Christine si asi myslela, že sa s príbehom stotožním, keďže sám som prešiel radikálnym obrátením. Slobodu som našiel v Ježišovi, Márii a katolicizme. Jej tušenie bolo správne. Nebol som však pripravený na taký intenzívny emocionálny zážitok, ktorý som mal pri čítaní tejto knihy.

Vôbec som ju nemohol odložiť! Príbeh „kuriatka z Petalumy“, ako si Patricia sama hovorí, ma úplne vtiahol. Bol som taký pohrúžený do čítania, že som chcel vedieť, čo sa stane na ďalšej strane. Nezáležalo na tom, že som ju osobne nepoznal. Poznal som tisíc duší ako ona. Sám som jednou z nich.

To, čo je obsiahnuté na týchto stranách, je asi také drsné, skutočné a strhujúce, ako to len kniha dokáže vyjadriť. Je to príbeh plný hlbokého žiaľu, bolesti, straty, odpustenia, sĺz, zmierenia aj radosti. Je to príbeh o Bohu, ktorý dvorí ľudskej duši. Patricia je taká úprimná, že dokonca pripúšťa, že upadla do rovnakých smrteľných hriechov aj po tom, čo dostala od Ježiša a Márie nespočetné milosti. Práve jej drsná úprimnosť robí jej svedectvo tak skutočným a aktuálnym pre našu dobu. Dnešní muži a ženy, dnešní dospievajúci chlapci a dievčatá potrebujú tohto svedka.

Kniha V osídlach smrti je napísaná skutočne majstrovsky. Okrem posolstva o láske a milosrdenstve je každá jedn. KAPITOLA nabitá srdcervúcou realitou zloby sveta. Možno by vás zaujímalo, či sa dajú overiť niektoré fakty súvisiace s Patriciinými skúsenosťami. Preto nájdete na konci každej kapitoly štatistiky a údaje, ktoré odhaľujú mnohé klamstvá našej doby. Tieto fakty vám otvoria oči a prebudia vás do reality.

Pravdepodobne tak ako ja nepoznáte Patriciu osobne. Vaše meno sa zrejme v tejto knihe neobjaví. Ale verím, že sa tu napriek tomu nájdete. Na týchto stranách sme všetci. Ak sa nestotožníte priamo s Patriciou, stotožníte sa s niekým iným z jej príbehu. Vďaka tomu sa stretnete zoči-voči so svojím vlastným zranením a potrebou milosrdenstva. Svet – a predovšetkým katolíci – musia spoznať tento príbeh vykúpenia. Pri čítaní som prežíval emocionálny kolotoč, ale vďaka Patriciinej odvahe som našiel aj novú nádej a uzdravenie. Verím, že táto kniha môže byť podobným prínosom aj pre vás.

Pripravte sa na divokú jazdu, priatelia. Stanete sa svedkami nevinnosti a krásy ženy, ktorá sa premieňa. Dozviete sa, že Ježiš, Mária a katolicizmus majú moc premeniť každú jednu dušu.

A stavím sa, že aj vy budete chcieť byť premenení.

o. Donald Calloway MIC

Autor kníh Zasvätenie sa svätému Jozefovi: 10 tajomstiev nášho
duchovného otca (Zachej.sk, 2021) a 10 zázrakov ruženca (Zachej.sk, 2021)

Úvod

Keď som začala písať túto knihu, nikto Patriciu Sandovalovú nepoznal. Jej temné tajomstvá boli prísne strážené a odhalenie jej minulosti bolo nemysliteľné. Napriek tomu vložila svoj príbeh do Božích rúk. Začala hovoriť o svojej minulosti, z ktorej padali sánky. Boh jej odpovedal tak, že napísal posledné kapitoly tejto knihy. V jej živote sa odohrali udalosti, ktoré si ani len nedokázala predstaviť. Kým som dokončila poslednú kapitolu, pani Sandovalová sa stala veľmi žiadanou medzinárodnou rečníčkou. Svoje svedectvo rozprávala v desiatkach televíznych šou, na mnohých rozhlasových staniciach, pred divákmi na štadiónoch a v školách a kostoloch v USA, Latinskej Amerike a Európe.

Prečo taká explózia záujmu a nadšenia? Prečo svedectvo pani Sandovalovej neustále udivuje, inšpiruje a premieňa aj tie najzmätenejšie a najzatvrdnutejšia srdcia v jednotlivých krajinách? Čím to je, že keď hovorí, padajú slzy uzdravenia? Prečo sa mysle menia, duše sú spasené, nenarodené životy zachránené a ľudia zapálení pre ohlasovanie evanjelia? Pretože jej príbeh nie je iba ďalším rozprávaním niekoho, kto bol uzdravený z drogovej závislosti. Nie je to iba ďalší príbeh o osamelosti, nezdravých vzťahoch a zneužitej sexualite. Nejde len o svedectvo uzdravenia po potrate alebo ďalšie obviňujúce odhalenie Spoločnosti pre plánované rodičovstvo a celého potratového priemyslu.

Je to určite príbeh o tom, kto je v zákulisí: o Bohu, ktorý nás túži zdvihnúť, keď sa potkneme a zraníme. Chce nás odniesť domov vo svojom náručí, odpustiť nám so slzami v očiach, uzdraviť naše zbité duše, obliecť nás do svojej vlastnej žiary a postaviť nás pred ostatných, aby ho tiež mohli hľadať – a nakoniec zistiť, že tu pre nich vždy bol.

Toto Boh urobil pre Patriciu Sandovalovú. Je pripravený a ochotný urobiť to isté aj pre vás. Modlite sa, aby ste pri čítaní prežili stretnutie s Bohom, ktorý je láska a milosrdenstvo. Tieto svoje najväčšie vlastnosti túži zvýrazniť na nasledujúcich stranách. Chce ich zapísať do vášho srdca. Znovu vás pretvorí na svoj obraz, ak mu to dovolíte.

Boh je pravda. Na konci každej kapitoly preto nájdete málo známe fakty, ktoré otrasú vašimi kultúrnymi presvedčeniami založenými na temných klamstvách. Následne každú kapitolu uzatvára Božie sväté slovo, a tak spečaťuje vašu vieru v jeho moc. Ako hovorí prorok Izaiáš (Iz 55,11b): „Nevráti sa ku mne naprázdno, ale urobí, čo som si želal, a vykoná, na čo som ho poslal.“

Svätý Páter Pio sa raz sťažoval: „Ujma, ktorou duše trpia preto, lebo nečítajú sväté knihy, ma striasa... Akú moc má duchovné čítanie! Privádza nás k zmene života a pomáha aj svetským ľuďom dostať sa na cestu dokonalosti.“

Možno ste si v živote prešli drsnými obdobiami a pýtate sa, či sa vôbec uzdravíte a nájdete pokoj. Možno žijete s pocitom hanby, ktorý vám gniavi ducha a šepká: „Nemáš cenu. Nikto ťa nebude milovať. Všetci ťa odmietli. Si pokazený. Si zlý.“ Možno ste mladí a bojíte sa. Ste osamotení v mori negativity a tlaku rovesníkov. Alebo ste možno vychovávateľom, pracovníkom s mládežou, rodičom alebo kňazom, ktorí sa usilujú účinne vyučovať večné pravdy o ľudskom tele a duši. Či už potrebujete veľkú dávku Božej vykupiteľskej lásky, chcete sa podeliť o nádej s trpiacimi či pochybujúcimi alebo si jednoducho s potešením prečítať príbeh o obrátení, po ktorom sa ešte viac zamilujete do Boha, táto kniha je pre vás.

Úžasný život Patricie Sandovalovej vysiela jasné lúče do sivého sveta. Niet divu, že Boh chcel, aby sa jej príbeh rozprával ďalej.

1. KAPITOLA

Malá princezná

Keď som bola batoľa, mama kúpila veľký obraz Božského Srdca Ježišovho a zavesila ho nad posteľou v spálni. Na obraze so zarámovanou Ježišovou hlavou a hruďou bolo jeho odhalené srdce obklopené tŕňmi a zapálené láskou. Vyzeral ako živý, najmä jeho oči. Zdalo sa, že prenikajú do mojich myšlienok a pocitov. Ježiš sa nielen pozeral na mňa, on cezo mňa prenikal a sledoval každý môj pohyb po miestnosti. Občas som pred vstupom do spálne rodičov zaváhala. Kládla som si otázku, či ku mne nenakloní hlavu a nezavolá ma po mene. Zo strachu som sa plazila po podlahe v nádeji, že sa vyhnem jeho všadeprítomnému pohľadu.

Neustále som sa pýtala mamy: „Kto to je?“ Znova a znova som chcela počuť jej odpoveď.

„Je to tvoj Papi Dios¹, ktorý sa o teba stará v nebi. Je s anjelmi,“ povedala. Hoci sa nikdy nemodlila ani nechodila do kostola, viera mojej mamy v Ježiša bola skutočná. Netušila, že jej slová sa pre jej dievčatko stanú skutočnosťou.

Raz v noci, keď som mala tri roky, som ležala na brušku v postieľke. Akosi som v tej chvíli vedela, že ma za vysokým obdĺžnikovým oknom blízko stropu čaká sám Ježiš.

Nerozumela som tomu, ale cítila som, ako sa jeho ruky natiahli ku mne. Neodvážila som sa na neho pozrieť. Moje srdce začalo biť rýchlejšie, ale nechcela som, aby vedel, že sa bojím. Veď to bol Papi Dios! Učili ma, aby som sa ho nebála.

Nakoniec som nabrala odvahu a otočila som hlavu na jednu stranu. Pozrela som sa nahor. A tam bol Ježiš. Stál za oknom a krásne sa na mňa usmieval. Jeho ruky siahali k môjmu maličkému telu priamo cez sklo.

Vtedy začalo moje telo levitovať z postele. Bola som uchvátená jeho láskavým pohľadom. Necítila som, že by sa moje malé nohy dotýkali posteľných prikrývok. Chcela som však zistiť, či je tento povznášajúci pocit skutočný. Stále som bola obrátená smerom nadol. Sklonila som si teda bradu k hrudi, aby som videla prednú časť svojej bielej sťahovacej plienky a biele tričko, ktoré som mala na sebe. Moje nohy sa postele samozrejme nedotýkali – ani žiadna iná časť môjho tela. Vznášala som sa vo vzduchu tvárou obrátenou nadol. Užasnutá som hlavou otočila doľava. Vtedy som uvidela svoju päťročnú sestru v jej posteli určenej pre dvojičky. Hádzala sa a obracala sa v spánku. „Pane Bože,“ povedala som si, „je to skutočné.“ Vedela som, že nesnívam. Nebola som ani mimo svojho fyzického tela alebo našej izby. Zjavne som bola v nich.

Moje telo začalo pomaly a veľmi jemne „plávať“ smerom k oknu. Drobné dlane sa mi začali potiť. Moje srdce sa akoby zastavilo. Cítila som sa ako na vrchole horskej dráhy. Vystrašená a zmätená som „plávala“ tvárou otočenou smerom nadol. Oči som mala vypúlené. Pozerala som sa na svoju sestru a premýšľala, prečo sa nevznáša aj ona. Potom sa moje telo posadilo tvárou k Ježišovi.

Keď som sa k nemu približovala, všimla som si čerstvé rany na jeho obrátených dlaniach. Potom som zbadala jeho odev. Bol vyrobený z troch tmavých, bohatých a lesklých farieb: nádherná zlatá pokrývala jeho hruď, intenzívna lesná zelená bola okolo jeho ľavej ruky a tmavá bordovočervená okolo jeho pravej ruky. Napokon som si všimla jeho vlasy. Boli hnedé a vlnité, trochu mu padali na plecia. Každá stránka jeho vzhľadu bola dokonale jasná. Sklo v okne zmizlo.

Ježiš mi nepovedal ani slovo, ale vrúcny pohľad v jeho očiach spôsobil, že som sa cítila príjemne. S veľkou nehou a súcitom natiahol ruky smerom ku mne. Chcel ma objať. Jeho úsmev vyjadroval čistú radosť z mojej nevinnosti. Keď som sa k nemu dostala tak blízko, aby som sa ho dotkla, inštinktívne som sa mu hodila okolo krku. V porovnaní s mojimi holými rukami a nohami vyzeral jeho odev ako hodváb a jeho ruky, ktoré mi podopierali nohy, boli silné a bezpečné.

Vtedy sme sa plnou silou vzniesli k oblohe. Na svojom pravom líci som cítila Ježišove vlasy a jeho ľavá ruka bola pevne a bezpečne pod mojimi kolenami. Každý oblak mi rýchlo pohladil tvár. Naokolo šľahal vietor. Strapatil mi vlasy na všetky strany.

Moje ruky ho zvierali tak pevne, že som premýšľala, či ho nedusím. Nakoniec sme zastavili. Vznášali sme sa vo vzduchu. Pustila som jeho krk a otočila som hlavu doprava, aby som videla, čo leží pred nami. Odohrávala sa tam scéna v odtieňoch žiarivej svetlomodrej farby. Boli tam veľké schody, ktoré boli také široké, že presahovali moje zorné pole. Viedli až k okázalým dreveným dverám. Bolo to niečo ako vstup do stredovekého hradu. Dvere boli vysoké a široké asi 6 metrov s klenutou vrchnou časťou. Boli spevnené nitmi a kovovými mrežami a zaistené železnou skrutkou.

Na hornom schode mierne napravo stáli oproti sebe dvaja anjeli a rozprávali sa. V strednej časti schodov sedel ďalší anjel a odpočíval. Na jedno zdvihnuté koleno si položil lakeť a bradu zaboril do svojej pravice. Všetci mali dlhé svetlé tuniky, vyzerali asi ako dvanásťroční chlapci a mali krídla stúpajúce z ich tenkej postavy. Čakali na mňa, kým k nim neprídem.

Celá scéna sa odohrávala vo vzduchu a trvala iba okamih. Ježiš mi dal spoznať, že za tými dverami je nebo. Nechal ma s anjelmi, ktorí ma tam mali vziať. Vedela som, že zažijem niečo nádherné. Zároveň som vedela, že si budem pamätať len málo z toho, čo som mala uvidieť.

Neviem, čo sa stalo v nebi. Neviem ani to, ako dlho som tam bola. Spomínam si, že som tam chcela ostať navždy. Ďalej si pamätám, že som sa držala Ježiša. Rukami som mu stláčala krk za nejakým vysokým oknom.

Bez slov som mu povedala, že nechcem, aby odišiel. Vedela som, že som bola na mieste, kde ma to veľmi bavilo. Chcela som navždy zostať s ním. Ježiš mi ale dal vedieť, že sa musím vrátiť do svojej izby. A tak sme si bez slov povedali naše sladké zbohom. Potom s láskou uvoľnil moje zovretie a jednou rukou sa dotkol môjho zadočka s plienkou. Jemne ma postrčil dovnútra. Začala som sa vznášať, ako keby ma anjel niesol nežne a opatrne v náručí. Keď som sa blížila k posteli, moje telo sa opatrne otočilo smerom k oknu. Stále som bola vo vzduchu. Potom si moje telo sadlo, takže keď som pristála na posteli, oprela som si chrbát o studenú stenu. Chvíľu som bola ohromená. Potom som začala kričať na mamu.

Mama mi odvtedy hovorila, že ju môj krik zobudil. Vzala ma do rodičovskej spálne, aby som spala v ich posteli. Bola som medzi rodičmi celú noc a rozprávala som im o tom, ako ma Papi Dios vzal do neba, kde som sa zabávala a hrala s anjelmi. Rodičia mi stále hovorili, aby som bola ticho a upokojila sa, ale vôbec som nespala.

V nasledujúcich dňoch mi rodičia neverili. Ale časom si uvedomili, že moja rozprávka nikdy nevybledla, nezmenila sa a neprestala mi prinášať radosť. Keď som mala šesť rokov, mama bola taká presvedčená o pravdivosti môjho príbehu, že ma požiadala, aby som ho rozpovedala priateľom a rodine.

Nikdy predtým ani potom som nemala také zázračné stretnutie s Bohom, ktoré by bolo nielen duchovné, ale aj hmatateľné a telesné. Vždy som vedela, že to nebol len sen alebo moja fantázia. Nikdy som nevidela film Peter Pan a nikdy ma nelákalo vznášať sa vo vzduchu alebo lietať bez lietadla. Boli to fantázie z detstva niekoho iného, ale nie z môjho. Po celý môj život zostalo toto stretnutie s Ježišom takou živou spomienkou, že viera v neho nikdy nevybledla. Neskôr som túto vieru potrebovala. Len dobrý Pán vedel, ako veľmi som ju potrebovala.

„Ježiš povedal: ,Nechajte deti a nebráňte
im prichádzať ku mne,
lebo takým patrí nebeské kráľovstvo.ʻ“

(Mt 19,14)

Môj otec sa prvýkrát stretol s mojou matkou na štedrovečernom večierku jeho sestry. Mal vtedy dvadsať a moja mama osemnásť rokov. Môj otec zdvihol moju v tom čase štvormesačnú nevlastnú sestru, ktorá sa hrala na dlážke, a povedal: „Kto je mamou tohto pekného dievčatka?“ Bol to džentlmen s povesťou zodpovedného a pracovitého človeka. To moju mamu priťahovalo. Dva mesiace po presťahovaní do USA z Mexika dostala moja mama prácu v čokoládovni. Zarábala minimálnu mzdu a denne si popálila ruky na horúcich strojoch. Mala len 150 centimetrov, ale každé ráno a večer musela chodiť cez celé mesto – v snehu aj treskúcom chicagskom vetre, navyše s dieťaťom v náručí. Jednou z prvých vecí, ktorú jej otec povedal, bola: „Už nikdy nebudeš musieť chodiť pešo.“

Keď som sa narodila, môj strýko, ktorý vyzeral takmer rovnako ako môj otec (obaja mali 177 centimetrov, boli pekní a mali okrúhle mexické tváre s olivovou pokožkou), ma okamžite miloval ako svoju vlastnú. Trval na tom, aby som sa volala Patricia, čo znamená „vznešená“. A ja som sa tak aj cítila. Moje detstvo bolo tak blízko dokonalosti, ako si to len moja malá myseľ dokázala predstaviť. Radosť a bezpečie, obdiv a údiv prenikali každý deň mojej ranej výchovy.

Myslela som si, že moja mama je najlepšia na svete. S nežnou láskou sprchovala moju staršiu sestru, mladšieho brata i mňa. Vďaka jej starostlivosti bol náš domov upravený a krásny. Jej ratolesti boli vždy čisté a dobre sa správali. Moja mama sa veľkodušne starala nielen o našu najbližšiu rodinu, ale aj o tri deti mojej staršej sesternice Xochil, ktoré často zostávali s nami, keď šla ich matka do práce. Môj otec, stoický mexický Američan, bol známy tým, že pomáhal každému, kto potreboval domáceho kutila. Hoci bol navonok láskavý ako moja mama, rád svoje deti kazil. Tvrdo pracoval na stavbe, aby zabezpečil svoju rodinu, a svoju lásku prejavoval prostredníctvom hmotných darov a skutkov. Ako jeho prvorodená som bola jeho miláčikom. Moja poslušnosť, dobré známky v škole a otvorene láskavý charakter voči rodičom ho urobili skutočne hrdým otcom. Každú noc ukladal mňa aj mojich súrodencov do postele. Potom stál pri dverách a požehnával nás. Urobil znamenie kríža. V tieni jeho gest a slov som sa celú noc cítila chránená a šťastná. Ráno mama vtrhla do mojej izby a spievala: „Kto je najkrajšia princezná na svete?“

„Ja! Som to ja,“ odpovedala som. Naozaj som tomu verila.

Moja matka bola atraktívna žena, ktorá nechcela kupovať oblečenie vo výpredaji. Trvala na špičkových krémoch a kvalitnom líčení pre svoju jemnú pokožku. „Radšej by som bola mŕtva, ako by som mala vrásky skôr, než budem mať 40 rokov,“ hovorievala. Jej slová vo mne vyvolali strach o jej život. Rok čo rok som preto hľadala akékoľvek hrozivé „línie smrti“, ktoré by sa objavili na jej tvári. Starnutie sa pre mňa rovnalo samovražde. Mladistvá krása však bola životom samým. Márnivosť mojej matky ma v detstve výrazne ovplyvnila. Nič som nemilovala viac ako pozerať sa do zrkadla a obdivovať svoje dlhé, jemné a rovné hnedé vlasy. Celé hodiny som trávila v maminej kúpeľni. Obklopená štetcami a sponkami do vlasov som hľadela na malú bohyňu, ktorú som videla v zrkadle. Pozornosť, ktorú som venovala svojmu vzhľadu, navyše utvrdzovali komplimenty, ktorými ma zahŕňali viac ako 50 členovia širšej rodiny. Spomedzi mojich 30 hnedookých mexicko-amerických sesterníc a bratrancov som mala zelené oči iba ja. Zdedila som ich po mame. Kedykoľvek som prišla na rodinnú oslavu alebo inú udalosť, stála som a pózovala. Často som bola oblečená v ružových nadýchaných šatách a čakala som na pochvalu ostatných.

Keď som mala sedem rokov, prišiel čas na moje prvé sväté prijímanie. Mala som pocit, že sa vydávam do kráľovskej rodiny. Moje šaty boli skutočne extravagantné. Boli desaťdielne, vyrobené z imitácie hodvábu, s bielou čipkou a perlami. Mali 150 centimetrov širokú naberanú sukňu ako z filmu Odviate vetrom, 90-centimetrovú mašľu a mnohé trblietky. Vybrala som si ich samozrejme sama. Cestou do kostola som sa takmer nezmestila na predné sedadlo auta rodičov. Nevidela som, kam ideme, lebo predná časť mojich šiat zakrývala polovicu čelného skla. Keď som kráčala uličkou v kostole, ľudia lapali po dychu.

Cítila som, že som taká výnimočná, že ma svet jednoducho musí vidieť. Mojím snom bolo stať sa v živote niekým. Nič nemohlo narušiť pevné plány v mojej mysli, že budem slávnou herečkou alebo modelkou. Bola som si istá, že moja krása ma tam určite dostane. Potom však moja staršia sestra, ktorá hľadala na mojom tele nejakú chybu, objavila pár malých hnedých bodiek na mojom ľavom predlaktí. „Nikdy ťa neprijmú do sveta modelingu kvôli... tomuto!“

Celý môj životný plán bol v troskách. Odvtedy som na Boha kričala: „Prečo si mi dal túto prekliatu chybu? Zničilo to celú moju modelingovú kariéru!“ Celé roky som na svoje bodky hľadela s hrôzou. Sledovala som, ako spolu so mnou rastú. Moja stará mama Consuelo, matka mojej matky, mala rovnaké materské znamienko na presne rovnakom mieste. Aby toho nebolo málo, začali mi moji príbuzní občas hovoriť: „Budeš vyzerať ako tvoja babička.“ Pre mňa to bola živá nočná mora. Nielenže mala znamienko, ale aj vrásky a tenké pery!

Hoci som v tom čase mala márnivé túžby, niečo vo mne stále vedelo, že som pre Boha výnimočná. Vedela som to v najhlbšom vnútri. Často som sa počas dňa rozprávala s Papi Dios. Na záhrade nášho domu v Petalume v Kalifornii som si sadla na trávu a písala som mu listy. Potom som ich priviazala na balóny a poslala do neba. Dúfala som, že sa k nemu dostanú. Podľa mňa bol Boh na oblohe. Verila som, že vždy, keď som uvidela padajúcu hviezdu, bolo to preto, lebo mi chcel splniť nejaké želanie. Od piatich do desiatich rokov bola najväčšia modlitba môjho srdca takáto: „Bože, urob ma jedného dňa bohatou, aby som si mohla vziať všetky chudobné deti na svete, umiestniť ich do veľkej budovy, dávať im jedlo, sprchu a zmeniť ich život.“

„Vaša ozdoba nech nie je vonkajšia:
zapletené vlasy, navešané zlato,
preobliekanie šiat, ale človek
skrytý v srdci a čo je neporušiteľné:
tichý a pokojný duch;
to je vzácne pred Bohom.“

(1 Pt 3,3 – 4)

Koniec ukážky