Bernardine Evaristo

Dievča, žena, iné

Ukážka z elektronickej knihy

Preklad tejto knihy vo forme štipendia podporil

z verejných zdrojov Fond na podporu umenia.

Bernardine Evaristo

GIRL, WOMAN, OTHER

© Bernardine Evaristo 2019

TRANSLATION © Lucia Halová 2021

COPYEDITING Martina Kubealaková

COVER & ILLUSTRATION © Barbora Šajgalíková

SLOVAK EDITION © Inaque 2021

ISBN 978-80-8207-133-0

ISBN E-BOOK 978-80-8207-134-7

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2021

Venujem všetkým sestrám, segrám, sistahs, ženám, ženským a našim bratom, bráchom a kamošom, našim mužom a mužským a všetkým členom ľudského pokolenia z radov LGBTQI+

Kapitola prvá

AMMA

1

Amma

kráča po promenáde popri plavebnom kanáli, ktorý pretína jej mesto, takto zrána ho pomaly brázdi zopár nákladných člnov

naľavo od nej je most pre peších s podlahou pripomínajúcou palubu a pylónmi, čo vyzerajú ako lodné stožiare

napravo od nej sa rieka zatáča, za Waterloo Bridge pokračuje na východ ku Katedrále svätého Pavla

cíti vychádzajúce slnko, vzduch je ešte čerstvý, no mesto čoskoro zaplaví horúčava a výpary

kdesi ďalej na promenáde hrá huslistka príhodne povznášajúcu melódiu

Ammina hra Posledná Amazonka z Dahomey má dnes premiéru v Národnom divadle

spomína si, ako s divadlom začínala

keď s vtedajšou spoločníčkou Dominique získali povesť žien, ktoré vyrušujú, ak predstavenie uráža ich citlivý politický svetonázor

ich mocné, školené herecké hlasy sa ozývali z prvých radov v hľadisku a vzápätí sa obe rýchlo pratali preč

verili na verejný protest, rozvratný a rozčuľujúci tých na druhej strane

spomína si, ako vyliala krígeľ piva na hlavu jednému režisérovi, ktorému v hre pobiehali po javisku polonahé černošky a správali sa ako idiotky

a potom rýchlo vybehla do zadných uličiek Hammersmithu

a zavýjala

Amma prežila desiatky rokov na okraji, odpadlíčka hádžuca granáty na establišment, ktorý ju vylúčil

až kým zrazu stredný prúd nezačal absorbovať to, čo kedysi považoval za radikálne, a ona mala zrazu nádej, že prijme aj ju

čo sa stalo, až keď sa pred tromi rokmi ku kormidlu Národného divadla dostala prvá režisérka

po tom, čo ju predchádzajúci riaditelia celé roky slušne odmietali, jej raz v pondelok ráno tesne po raňajkách zazvonil telefón, v čase, keď sa pred ňou rozprestieral prázdny život a jediné potešenie jej prinášali televízne drámy

veľmi sa mi páči váš scenár, musíme ho zrealizovať, môžete ho pre nás aj režírovať? viem, je to narýchlo, ale našli by ste si tento týždeň čas na kávu?

Amma si odchlipne zo svojej kávy americano s primiešaným tradičným štamperlíkom na prebratie, zatiaľ čo sa blíži k šedému umeleckému komplexu v štýle brutalizmu

aspoň sa usilujú oživiť betónový bunker svetielkami a miesto má povesť progresívneho prístupu, nie tradicionalistického

pred niekoľkými rokmi očakávala, že ju odtiaľ vyvedú, len čo sa odváži prekročiť prah, vtedy sa ešte ľudia na návštevu divadla obliekali naozaj elegantne

a dívali sa cez prsty na tých, čo neprišli náležite nahodení

ona chce, aby ľudia chodili na jej hry zo zvedavosti, je jej ukradnuté, čo majú na sebe, veď aj ona má vlastný štýl, ktorým vraví trhni si a ktorý sa, pochopiteľne, trochu vyvinul od klišé rifľových montérok, baretky à la Che Guevara, palestínskej šatky a neodmysliteľného odznaku s dvomi prepojenými symbolmi ženského pohlavia (dievča, a vraj nemáš srdce na dlani)

teraz nosí v zime strieborné alebo zlaté tenisky a v lete bezpečné žabky

v zime čierne nohavice, buď plantavé, alebo priliehavé, podľa toho, či má v daný týždeň veľkosť 40 alebo 42 (hore má o veľkosť menej)

v lete zasa vzorované háremky tesne pod kolená

v zime žiarivé asymetrické blúzky, svetre, saká a kabáty

po celý rok peroxidové dredy, ktoré jej odstávajú ako sviečky na narodeninovej torte

strieborné kruhové náušnice, masívne africké náramky a ružový rúž

vyjadrujú jej typický štýl a postoj

Yazz

sa nedávno na jej adresu vyjadrila, že vyzerá ako „stará šibnutá ženská, mami“, prosí ju, aby nakupovala v Marks & Spencer ako normálne matky, nechce, aby ju s ňou videli, keď majú ísť spolu po ulici

Yazz veľmi dobre vie, že Amma nikdy nebude normálna, okrem toho má len čosi vyše päťdesiat, ešte nie je stará, ale skúste niečo také vysvetliť devätnásťročnej, a vôbec, starnutie nie je žiadna hanba

hlavne keď sa týka celej ľudskej populácie

hoci občas sa jej zdá, že medzi priateľkami je ona jediná ochotná oslavovať starnutie

pretože nezomrieť predčasne je obrovské privilégium, vraví im, keď sa okolo kuchynského stola v jej útulnom radovom dome v Brixtone zakráda noc

keď sa hostia na jedlách, ktoré podonášali: dusený cícer, jamajské kura, grécky šalát, šošovicové karí, pečená zelenina, marocké jahňacie, šafranová ryža, cviklovo-kelový šalát, jollof z quinoy a bezlepkové cestoviny pre fakt otravné puntičkárky

keď si nalievajú víno, vodku (menej kalórií) alebo niečo menej škodlivé na pečeň, ak im to prikázal lekár

očakáva, že schvália, ako sa vzoprela trendu večného vyplakávania ľudí v strednom veku, no namiesto toho ju obdaria pobavenými úsmevmi, a čo artritída, zhoršovanie pamäti a návaly tepla?

*

Amma prejde okolo mladej pouličnej hudobníčky

povzbudzujúco sa na ňu usmeje a ona sa tiež zatvári milo

vyloví zopár mincí a položí ich do husľového puzdra

nie je pripravená vzdať sa cigariet, tak sa oprie o múrik na nábreží a jednu si zapáli, za čo sa nenávidí

jej generácii reklamy tvrdili, že s cigaretou budú vyzerať dospelejšie, štýlovejšie, mocnejšie, inteligentnejšie, žiaducejšie a hlavne super

nikto im nepovedal, že ich to vlastne zabije

díva sa na rieku a cíti, ako jej teplý dym putuje nadol hrtanom, upokojuje jej nervy a pokúša sa prebiť adrenalínový nával z kofeínu

štyridsať rokov premiér a stále sa z toho ide po…

čo ak ju kritika zvozí? zavrhnú ju na základe jednohviezdičkových recenzií, čo si Národné myslelo, keď si do budovy pustilo takú hochštaplerku?

samozrejme, vie, že nie je žiadna hochštaplerka, veď napísala pätnásť hier a režírovala ich vyše štyridsať, a ako sa raz vyjadril istý kritik, Amma Bonsu je stávka na istotu, vie, ako zvládnuť každé riziko

sklapni, Amma, veď si ostrieľaná harcovníčka, jasné?

takže

má fantastické obsadenie: šesť starších herečiek (ktoré už zažili všetko možné), šesť herečiek s istými skúsenosťami (zatiaľ sa držia) a tri nové tváričky (naivné a plné nádejí), z ktorých jedna, talentovaná Simone, chodí na skúšky s nesústredeným pohľadom, lebo zabudla vytiahnuť žehličku z elektriny, vypnúť sporák alebo zavrieť okno v spálni, a potom mrhá drahocenným časom a v panike vyvoláva spolubývajúcim

pred niekoľkými mesiacmi by predala babku do otroctva, aby získala túto prácu, a teraz je z nej rozmaznaná malá primadona, ktorá pred pár týždňami poslala režisérku po karamelové latte, keď boli v skúšobni len ony dve

som taká vyčerpaná, fňukala Simone, čím chcela naznačiť, že je to Ammina vina, lebo ju núti tak tvrdo makať

pochopiteľne si to so slečinkou Simone Stevensonovou hneď a zaraz vyjasnila

so slečinkou Stevensonovou, ktorá si myslí, že keď sa z divadelnej školy dostala rovno do Národného, je len na krok od dobytia Hollywoodu

veď uvidí

už čoskoro

v takýchto chvíľach Amme chýba Dominique, ktorá jej už dávno ušla do Ameriky

okamih, keď konečne prerazila, mali prežívať spolu

zoznámili sa v osemdesiatych rokoch na konkurze na rolu v celovečernom filme z prostredia ženskej väznice (ako inak)

obe už boli zdeptané, že im ponúkajú iba úlohy otrokýň, slúžok, prostitútok, pestúnok či zločiniek

a aj tak ich neobsadia

nadávali na svoj údel v zapadnutej kaviarničke v Soho, napchávali sa pritom volskými okami so slaninou medzi dvoma mastnými krajcami bieleho chleba a zapíjali to silným robotníckym čajom spolu so sexuálnymi pracovníčkami, ktoré ponúkali svoje služby na ulici

dávno predtým, ako sa zo Soho stala trendy kolónia gejov

pozri sa na mňa, povedala Dominique, a Amma sa pozrela, nebolo na nej nič slúžkovské, materské ani zločinecké

bola totálne bohovská, nádherná, vyššia než väčšina žien a aj štíhlejšia, mala ostré lícne kosti a dymové oči s hustými čiernymi mihalnicami, ktoré jej doslova vrhali tieň na tvár

nosila kožené oblečenie, vlasy nakrátko okrem čiernej ofiny sčesanej nabok, po meste sa prevážala na starom otlčenom bicykli, ktorý nechávala vonku priviazaný reťazou

nevidia, že som stelesnená bohyňa? rozkrikovala sa Dominique a nápadne gestikulovala, prehadzovala si ofinu, a keď sa ľudia začali obzerať, zatvárila sa zvodne

Amma bola nižšia a mala africké stehná a boky

perfektný materiál na otrokyňu, ako jej povedal jeden režisér, keď sa zjavila na konkurze na hru o boji proti otrokárstvu

načo sa rovno zvrtla a odišla

Dominique zasa vedúci kastingu povedal, že mrhá jeho časom, keď prišla na konkurz na viktoriánsku drámu, lebo v tých časoch predsa v Británii nežili černosi

namietla, že žili, vynadala mu do ignorantov a takisto rovno odišla

a ešte aj tresla dverami

Amma si uvedomila, že v Dominique našla spriaznenú rebelantskú dušu

a obe budú zúfalo nezamestnateľné, keď sa to rozkríkne

presunuli sa do miestnej krčmy, kde pokračovali v rozhovore a víno tieklo prúdom

Dominique sa narodila v Bristole v časti St. Pauls afro-guyanskej matke Cecilii, ktorá poznala svoj pôvod až do otrokárskych čias, a indo-guyanskému otcovi Wintleymu, ktorého predkovia boli nevoľnícki robotníci z Kalkaty

bola najstaršie z desiatich detí, ktoré všetky vyzerali skôr černošsky než ázijsky a aj sa tak identifikovali, najmä keď sa ich otec viac hlásil k afro-karibským obyvateľom, s ktorými vyrastal, než k Indom, ktorí práve dorazili z Indie

Dominique už v puberte pochopila svoje sexuálne preferencie, ale múdro si ich nechala pre seba, nevedela, ako by zareagovali jej priatelia a rodina, nechcela byť spoločenskou vyvrheľkou

niekoľkokrát to skúsila s chlapcami

im sa to páčilo

ona to pretrpela

v šestnástich ako začínajúca herečka zamierila do Londýna, kde sa ľudia hrdo priznávali k svojim outsiderským identitám symbolmi na odznakoch

prespávala pod klenbami na nábreží alebo vo vchodoch obchodov na Strande, vypočúvali ju ľudia z čierneho bytového združenia, klamala a plakala, že je na úteku pred otcom, ktorý ju mláti

jamajského úradníka na bytovom tým nedojala, takže ťa mláti, hej?

Dominique pritvrdila, že ju otec sexuálne zneužíva, a dostala núdzovú izbu v ubytovni; o osemnásť mesiacov nato, po každotýždenných uslzených telefonátoch na bytový úrad, sa jej podarilo splašiť sociálny jednoizbák v nízkom paneláku z päťdesiatych rokov v Bloomsburry

urobila som, čo som musela, aby som mala kde bývať, povedala Amme, nie som na seba hrdá, priznávam, ale nič také hrozné sa nestalo, veď otec sa o tom nikdy nedozvie

určila si misiu vzdelávať sa v černošskej histórii, kultúre, politike, feminizme, objavovala alternatívne londýnske kníhkupectvá

išla do Sisterwrite v Islingtone, kde majú knihy výlučne od autoriek, a niekoľko hodín si ich prezerala; nemohla si dovoliť nič kúpiť, tak každý týždeň postojačky čítala na pokračovanie Dievča od nás: Antológia černošského feminizmu a hocičo od Audre Lordovej, čo sa jej dostalo pod ruku

kníhkupkyniam to očividne neprekážalo

Amma, už keď ma prijali na veľmi ortodoxnú divadelnú školu, bola som spolitizovaná a všetko som spochybňovala

jediná farebná na celej škole

chcela vedieť, prečo by mužské roly v Shakespearovi nemohli hrať ženy, a nechcite, aby som začala o medzirasovom obsadzovaní, kričala na vyučujúceho, zatiaľ čo všetci ostatní vrátane študentiek mlčali

uvedomila som si, že som na to sama

na druhý deň si ma zavolal riaditeľ nabok

ste tu, aby sa z vás stala herečka, nie politička

ak budete naďalej vyvádzať, požiadame vás, aby ste odišli

varoval som vás, Dominique

to mi hovor, odvetila Amma, drž hubu alebo vypadni, že?

mám bojovú povahu po otcovi Kwabenovi, ako novinár sa zasadzoval o nezávislosť Ghany,

až kým sa nedopočul, že ho chcú zatknúť za podnecovanie nepokojov, zdrhol, skončil ako pracovník železníc a na stanici London Bridge sa zoznámil s mamou

bol sprievodca, ona pracovala v kancelárii nad staničnou halou

vždy jej kontroloval lístok, ona zasa vystupovala z vlaku posledná, aby mohli prehodiť zopár slov

mama Helen je miešanka, narodila sa v 1935 v Škótsku

jej otec bol nigérijský študent, ktorý zmizol, len čo ukončil štúdium na univerzite v Aberdeene

ani sa nerozlúčil

o niekoľko rokov neskôr jej matka zistila, že sa vrátil do Nigérie k manželke a deťom

ona ani netušila, že mal manželku a deti

mama nebola v tridsiatych rokoch jediná miešanka v Aberdeene, ale aj tak bola rarita a dávali jej to pocítiť

odišla zo školy skoro, išla na obchodnú akadémiu, vybrala sa do Londýna plného afrických mužov, ktorí sem prišli študovať alebo pracovať

mama chodila na ich tancovačky a do klubov v Soho, páčila sa im jej bledšia pokožka a splývavejšie vlasy

vravela, že si pripadala škaredá, až kým jej africkí muži nepovedali, že nie je

mala si vidieť, ako vtedy vyzerala

niečo medzi Lenou Hornovou a Dorothy Dandridgeovou

takže hej, fakt škaredá

mama dúfala, že na prvé rande ju vezme na film a potom do jej obľúbeného podniku Club Afrique v Soho, naznačovala mu, že miluje tanec a západoafrický džez

ale on ju zobral na nejaké stretnutie socialistov v zadnej miestnosti krčmy v Elephant and Castle

kde sa skupinka mužov nalievala pivom a preberala politiku nezávislosti

sedela tam a snažila sa tváriť zaujato, ohromená jeho intelektom

on bol podľa mňa ohromený jej mlčanlivým podvolením

*

vzali sa a presťahovali do Peckhamu

som ich posledné dieťa a prvé dievča, vysvetlila Amma a vyfúkla dym do čoraz hustejšieho dusna v miestnosti

z mojich troch starších bratov sú právnici a lekár, keďže oni naplnili otcove očakávania, a na mňa už nikto netlačil, aby som ich nasledovala

pre mňa chcel len svadbu a deti

moje herectvo je podľa neho iba hobby, kým sa nevydám a neporodím

otec je socialista a túži po revolúcii, aby zlepšil údel celého ľudstva

doslova

povedala som mame, že sa vydala za patriarchu

pozri sa na to takto, Amma, vravievala, tvoj otec sa narodil ako muž v dvadsiatych rokoch v Ghane, ale ty si sa narodila ako žena v šesťdesiatych rokoch v Londýne

čo tým chceš povedať?

naozaj nemôžeš čakať, že ťa „pochopí“

vytknem jej, že ospravedlňuje patriarchát a nesie spoluvinu na systéme, ktorý utláča všetky ženy

namietne, že ľudia sú zložité bytosti

poviem jej, aby sa nado mnou nevyvyšovala

mama pracovala osem hodín denne v platenom zamestnaní, vychovala štyri deti, starala sa o domácnosť aj o to, aby mal patriarcha každý večer na stole večeru a ráno vyžehlené košele

on medzitým kdesi zachraňoval svet

jeho jedinou povinnosťou v domácnosti bolo doniesť na nedeľný obed mäso od mäsiara – akási predmestská variácia lovcov a zberačov

teraz, keď sme sa už všetci odsťahovali, vidím, že sa mama cíti nenaplnená, neustále doma upratuje alebo maľuje

nikdy sa na svoj údel nesťažovala ani sa s otcom nehádala, jasný príznak, že je utláčaná

povedala mi, že na začiatku sa s ním chcela držať za ruku, ale vždy ju striasol, vyhlásil, že zaľúbenosť je anglický manier, a viac to neskúšala

a predsa jej každý rok kúpi najpresladenejšiu valentínsku pohľadnicu, miluje sentimentálne country, v nedeľu večer sedáva v kuchyni a počúva albumy Jima Reevesa a Charleyho Prida

v jednej ruke pohár whisky a druhou si utiera slzy

otec žije pre schôdze, demonštrácie, štrajky pred parlamentom a postávanie na trhovisku Lewisham Market, kde predáva Socialistického robotníka

vyrastala som na jeho kázňach pri večeri o marazme kapitalizmu a kolonializmu a cnostiach socializmu

stôl bol jeho kazateľnica a my jeho kongregácia z donútenia

ako keby nás svojou politikou štopal

keby sa bol po získaní nezávislosti vrátil do Ghany, mohol byť významnou osobnosťou

namiesto toho je doživotným predsedom našej rodiny

nevie, že som lesba, to vážne? mama ma požiadala, aby som mu to nepovedala, aj tak bolo dosť ťažké priznať sa jej, ale vraj to tušila, keď sa všetky baby bláznili po úzkych sukniach a kučeravých trvalých, ja som začala nosiť pánske rifle

bola si istá, že je to len fáza, ktorú jej vyhodím na oči, keď budem mať štyridsať

otec nemá na „pupušov“ čas a smeje sa na všetkých homofóbnych vtipoch, čo rozprávajú komici v sobotu večer v telke, keď práve neurážajú svoje svokry alebo černochov

Amma hovorí, ako išla v poslednom ročníku školy do svojej prvej skupiny čiernych žien v Brixtone, všimla si ju na letáku v miestnej knižnici

otvorila jej Elaine s dokonalým afrom a s ladnými končatinami oblečenými v priliehavých modrých džínsoch a tesnej rifľovej blúzke

Amma po nej okamžite zatúžila, kráčala za ňou do hlavnej miestnosti, kde sedeli ženy na gaučoch, stoličkách, vankúšoch, s prekríženými nohami na zemi a popíjali kávu alebo jablčné víno

nervózne prijala ponúkané cigarety, keď kolovali okolo, sadla si na zem a oprela sa o tvídové kreslo doškriabané od mačky, na ramene cítila teplo Elaininej nohy

počúvala, keď debatovali, čo znamená byť černoškou

čo znamená byť feministkou, keď ich biele feministické organizácie nechcú prijať

aký je to pocit, keď ich ľudia nazývajú negerkami alebo keď ich rasistickí násilníci zmlátia

aké to je, keď belosi podržia dvere a uvoľnia miesto v hromadnej doprave beloškám (čo je sexistické), ale im nie (čo je rasistické)

Amma sa vedela stotožniť s ich skúsenosťami, začala sa pridávať k refrénu: počúvame ťa, sestra, aj my sme to zažili, sestra

mala pocit, akoby dnu vošla z veľkej zimy

po tom prvom večeri sa ostatné ženy rozlúčili a Amma sa ponúkla, že zostane a pomôže Elaine poumývať hrnčeky a tácky

rozdali si to na presedenom gauči v žiare pouličného svetla a za sprievodu policajných sirén, čo sa hnali po okolí

bolo to, akoby sa milovala sama so sebou

bol to ďalší návrat domov

keď prišla o týždeň na ďalšie stretnutie

Elaine sa oblizovala s inou ženou

a ju úplne ignorovala

viac tam už nešla

Amma a Dominique zostali, až kým ich nevykopli, dovtedy stihli stiahnuť niekoľko pohárov červeného

rozhodli sa založiť vlastné divadlo, v ktorom budú hrať, pretože ani jedna z nich nebola ochotná zradiť svoje politické presvedčenie, aby získala prácu

či držať jazyk za zubami, aby si ju udržala

Koniec ukážky