Vydal © Zachej.sk, 2025

Grafika © Lýdia Valter

Autor: Bohdan Novomeský

Redaktorka: Lenka Adamčíková Kostolanská

Jazyková korektúra: Michaela Gočalová

Biblické citáty sú uvedené podľa oficiálneho katolíckeho prekladu Svätého písma (SSV, 2023).

Modlitby uvedené v tejto knihe sú určené pre súkromnú potrebu.

Nihil obstat: prof. ThDr. Cyril Hišem, PhD.

Imprimatur: Mons. Bernard Bober, arcibiskup – metropolita, ABÚ Košice – Prot. č. 785/25, 31. 7. 2025

ISBN 978-80-8211-899-8 ePub

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v žiadnej podobe ani žiadnym spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami ani iným spôsobom)
bez súhlasu vlastníka autorských práv.

S vďakou venované tebe, moja najmilšia,

za to, že si nado mnou

ani v najkritickejších okamihoch nášho manželstva

nezlomila palicu.

Skláňam sa pred tvojím nenápadným,

no o to obetavejším hrdinstvom.

V tomto veku umelej inteligencie neslobodno zabúdať na to, že poézia a láska sú nevyhnutnými podmienkami na záchranu našej ľudskosti. Žiaden algoritmus nedokáže zachytiť také skutočnosti, akou je napríklad nostalgia. Bez ohľadu na to, koľko máme rokov a v ktorom kúte sveta žijeme, zmocňuje sa každého z nás vo chvíľach, keď si spomíname na to, ako sme prvý raz vidličkou zarovnávali okraje koláčov, ktoré sme doma pomáhali piecť svojim mamičkám či starým mamám. Boli to chvíle zaúčania sa do kulinárskeho umenia, rozprestierajúce sa niekde na pomedzí detskej hry a dospelosti, počas ktorých sme sa cítili zodpovední za svoju prácu a za našu vzájomnú pomoc. Popri vidličke by som mohol vymenovať tisícky ďalších vecí, ktoré sú drahocennou súčasťou života každého z nás: úsmev vyčarený na tvári druhého človeka vyrozprávaním vtipu; obrázok nakreslený vo svetle slnečných lúčov prechádzajúcich oblokom; náš prvý futbalový zápas s kamarátmi, ktorý sme hrali s handrovou loptou; červíky, ktoré sme zbierali do škatule od topánok; starostlivosť o vtáča, čo vypadlo z hniezda; či prianie, ktoré sme v duchu vyslovili, keď sme si odtrhli sedmokrásku. Žiadnu z týchto maličkostí, ktoré sú samy osebe celkom všedné, no pre nás sú niečím výnimočným, nikdy nedokáže zachytiť žiaden algoritmus. Vidlička, vtip, oblok, vtáčik, kvet – všetky tieto veci aj naďalej žijú v nás ako drahocenné spomienky uchovávané hlboko v našom srdci.

Encyklika pápeža Františka Dilexit nos
o ľudskej a božskej láske srdca Ježiša Krista, odsek č. 20

Úvod

Ako malý chlapec som mal panickú hrôzu z tmy. Vyriešil to môj otec – zručný domáci majster –, ktorý mi z pohára od detskej výživy vlastnoručne vyrobil maličkú lampu, čo mi celé noci svietila pri posteli. Nebeský Otec dnes robí to isté: v našej dobe, keď sú zlo a temnota nesmierne, Božia milosť a milosrdenstvo sa stávajú pre nás hriešnikov o to dostupnejšími. Okrem častého, zbožného a modlitbou preniknutého prijímania sviatosti zmierenia a Eucharistie máme k dispozícii aj nábožné uctievanie troch sŕdc – Ježišovho, Máriinho a Jozefovho –, ktoré je pre nás istou cestou k svätosti.

Úcta k Najsvätejšiemu Srdcu Ježišovmu existuje od počiatku Cirkvi. Ešte viac sa však zintenzívnila po tom, ako sa náš Pán začal od roku 1673 zjavovať francúzskej rehoľnej sestre, svätej Margite Márii Alacoque. V júni 1675 jej Ježiš rozprával o tom, ako sa k nemu správajú jeho deti: „Hľa, srdce, ktoré ľudí milovalo tak, že neľutovalo nič, ale sa celé úplne vyčerpalo a zničilo, aby im ukázalo svoju lásku. A ako odmenu dostáva od väčšiny len nevďak, ktorý mi prejavujú v tejto sviatosti lásky neúctivosťou a rúhaním, chladom a pohŕdaním.“¹ Mal na mysli zaobchádzanie vo svätej Eucharistii, ktoré v tom čase nebolo ani zďaleka vystavené takej miere zneužívania, akej čelí dnes. Ježiš potom požiadal, aby bola ustanovená slávnosť jeho Najsvätejšieho Srdca. Dal tak svojim deťom príležitosť odčiniť pohoršenie, ktorého sa mu dostalo, a to prijatím svätého prijímania v ten deň. Ďalším spôsobom, ako môžeme prosiť Pána o milosrdenstvo, je zasvätiť a intronizovať svoje príbytky Najsvätejšiemu Srdcu Ježišovmu. Pre katolícke rodiny je to vynikajúci spôsob, ako si uctiť Božie milosrdenstvo.

Druhou lampou osvetľujúcou noc dnešného sveta je úcta k Nepoškvrnenému Srdcu Panny Márie. Jeho sviatok slávime v sobotu po sviatku Najsvätejšieho Srdca Ježišovho. Je to dôležité, pretože Nepoškvrnené Srdce Panny Márie bolo vyzdvihnuté v roku 1917 vo Fatime. Panna Mária tam požiadala všetkých veriacich, aby sa každý deň modlili ruženec, nosili hnedý škapuliar a modlili sa za spásu hriešnikov. Mesiace pred boľševickým štátnym prevratom Panna Mária varovala, že bludy Ruska sa rozšíria do celého sveta. Sľúbila však, že jej Nepoškvrnené Srdce zvíťazí nad zlou dobou, ktorú Cirkev teraz prežíva, a že ľudia budú mať účasť na jej víťazstve nad zlom prostredníctvom ruženca a verného kresťanského života.

Tretím svetlom v temnote dneška je úcta k Srdcu svätého Jozefa. Pri poslednom zjavení vo Fatime tri deti videli svätého Jozefa, ako drží na rukách dieťa Ježiša. Sestra Lucia neskôr v jednom zo svojich listov prezradila: „Posledný boj medzi Pánom a kráľovstvom satana bude zápasom o manželstvo a rodinu.“ Vojna proti rodine je ľahko vnímateľná pri pohľade na obťažovanie, rozvracanie a v konečnom dôsledku aj ničenie domáceho, rodinného života, ktorého svedkami sme v súčasnej spoločnosti. Bezproblémová možnosť rozvodu, antikoncepcia, LGBT agenda a feminizmus sú na čele zoznamu moderných domácich pohrôm. Je preto prozreteľné, že Cirkev vyhlásila svätého Jozefa za ochrancu rodín. Pred časom sme slávili Rok svätého Jozefa. Počas neho boli veriaci povzbudzovaní k tomu, aby čítali knihu otca Donalda Callowaya Zasvätenie sa svätému Jozefovi (Zachej.sk, 2021). Siahajú po nej mnohí katolíci, najmä muži, aby „dobili svoje duchovné batérie“. Dáva im pochopiť, že svätosť života a oddanosť Najčistejšiemu Srdcu svätého Jozefa je niečo skutočne mužské a mužné.

Keď sa tieto tri lampy spoja prostredníctvom úcty k Svätej rodine, vydajú toľko svetla, že dokážu zmeniť noc súčasného sveta na jasný deň. Jednou z najobľúbenejších katolíckych pobožností, ktoré sa po stáročia praktizujú medzi nenápadnými veriacimi i veľkými svätcami Cirkvi, je uctievanie sŕdc Svätej rodiny. Rodina je srdcom civilizácie a srdcia Svätej rodiny nám ukazujú všetko, čo potrebujeme vedieť a každodenne žiť, aby v našich rodinách zavládla skutočná láska.

Skrze Najsvätejšie Srdce Ježišovo, prebodnuté, tŕním korunované, no zapálené láskou, vidíme jeho nekonečnú a bezhraničnú lásku k nám. V Nepoškvrnenom Srdci Panny Márie sme svedkami lásky matky preniknutej smútkom, ale korunovanej ružami. V Najčistejšom Srdci svätého Jozefa vidíme srdce ochrancu ovinuté ľaliami, symbolom jeho čistoty, viery a stálosti. Úcta k trom srdciam má v katolíckej tradícii hlboký duchovný význam – zameriava sa na srdcia týchto svätých postáv ako na symboly ich lásky, oddanosti a obetavosti voči Bohu a ľuďom.

Úcta k Najsvätejšiemu Srdcu Ježišovmu zdôrazňuje jeho lásku a milosrdenstvo voči nám. Táto úcta je spájaná s víziou, ktorú mala svätá Margita Mária Alacoque. Zobrazuje Ježiša, ktorý ukazuje svoje srdce v ohnivom plameni. Toto srdce symbolizuje božskú lásku, ktorou prekypuje voči nám. Modlitba k Najsvätejšiemu Srdcu Ježišovmu často obsahuje prosby o Božie milosrdenstvo, ochranu a pokánie.

Úcta k Nepoškvrnenému Srdcu Panny Márie vyzdvihuje jej materinskú lásku, vernosť a súcit voči všetkým ľuďom. Srdce Panny Márie je symbolom jej účasti na Ježišovom utrpení a jej úlohy pri jeho spásnom poslaní. Táto úcta poukazuje aj na súcit a modlitby Panny Márie za nás.

Úcta k Najčistejšiemu Srdcu svätého Jozefa zdôrazňuje jeho úlohu ako ochrancu a patróna Cirkvi a rodín. Srdce svätého Jozefa symbolizuje jeho oddanosť Bohu a ochotu prijať Božiu vôľu. Vyzdvihuje svätého Jozefa ako príklad vernosti, obety a oddanosti.

Úcta k trom svätým srdciam je nesmierne cennou súčasťou duchovného života mnohých veriacich. Modlitby, litánie a úkony oddanosti k týmto srdciam pomáhajú hlbšie chápať Božiu lásku a veľkosť týchto svätých postáv. Vlievajú nám do srdca ich odvahu a silu. V Biblii sa 365-krát – na každý deň v roku – opakujú výzvy: „Neboj sa!“ a „Nebojte sa!“ Aj svätý Ján Pavol II. začal svoj pontifikát slovami: „Nebojte sa!“ Nuž teda, nebojme sa! Napriek veľkej temnote, ktorá ohrozuje všetko, čo Cirkev dokázala za posledných dvetisíc rokov, nám Boh ponúka viac milosrdenstva ako kedykoľvek predtým. Dáva nám tiež viac príležitostí, než mali všetky minulé generácie kresťanov, odvážne bojovať ako jeho vojaci. Spontánne mi tu prichádzajú na myseľ slová jednej duchovnej piesne, ktorú počas komunistickej totality „na kolene“ zložil istý kňaz, tajne sa venujúci práci s mládežou: „Musíme stále kráčať, čaká nás dlhá púť. Nesmieme nikdy zastať, nesmieme podľahnúť!“ Všetkých ctených čitateľov pozývam nabrať silu a energiu do duchovného boja z nevyčerpateľného zdroja troch svätých sŕdc.

Koniec ukážky