Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Oklamaní klamári

Ján Francisci

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2016 Petit Press

Copyright ePub version © 2016 iAdverti

Copyright © 2016 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Dušan Kroliak, Kristína Woods, Bohumil Kosa

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0170-1

Pôvodná publikácia

Ján Francisci. Oklamaní klamári. Veselohra v troch dejstvách od H. Börnsteina. Kníhtlačiarsky účastinársky spolok. Turčiansky Sv. Martin 1905. 92 s. Ján Francisci poslovenčil.

Bibliografické poznámky

Slovenský divadelný ochotník. Sväzok III.

Vydanie tretie

Kníhtlačiarsko-účastinársky spolok v Turč. Sv. Martine

Nákladom priateľov ochotníckych divadelných hier

1905

Oklamaní klamári. Veselohra v troch dejstvách od H. Börnsteina

Poslovenčil Ján Francisci.

Osoby

BARÓN POLESNIAK, statkár.

SLAVOŠ, jeho syn, major v ulánskom pluku na Kavkaze.

MILINA, jeho dcéra.

DORAZIL, plukovník v odpočinku.

MARINA, jeho dcéra.

MILOŠ SLAVKOVSKÝ.

JOZEF, LÍZIKA, MICHAL, u baróna.

Deje sa v letníku baróna Polesniaka.

Dejstvo I.

Nádherný letník v kaštieli Polesniakovom. V úzadí otvorený oblok, cez ktorý vidno vkusne ustrojenú zahradu. Na pravo i na ľavo otvorené dvere. — Zahradnie náradie, železné stolíky, lavice.

Výstup 1.

Barón, Plukovník (prichádzajú v rozhovore z ľava). Michal (polieva v úzadí kvety, obrezáva ploty a usiluje sa pri svojej práci priblížiť sa hovoriacim a načúvať ich).

BARÓN: Ako ti hovorím, môj radostný braček, budeže to kapitálny žart! Len teraz mi neodporuj a počúvni ma. — Môj syn vezme si tvoju dcéru za ženu — to som už navliekol a to aj prevediem.

PLUKOVNÍK: Horkýže odporoval! Ja som najpovoľnejší človek na svete; ale teraz ti povedám, môj úprimný braček, že sa teraz veru oklameš.

BARÓN: Prečo? Či nepripravil som všetko najopatrnejšie? či nepreskúmal a nevypracoval som svoj plán zo všetkých strán až do najmenšej podrobnosti. A čoby čert sedel na čertu, predsa sa to vydarí, to ti ja povedám. Postarám sa o to. Veď vieš, môj radostný braček, čo všetko ti mám ďakovať, akým som ti veľkým dlžníkom —

PLUKOVNÍK: Zase začínaš s tými haraburdami! Mlč o tom, síce uvidíš, že urobím v pravo bok a dám zatrúbiť na pochod.

BARÓN: Ba len by dák nie, ty starý blázon; komuže inšiemu mám ďakovať, keď nie tebe, že môj syn natoľko postúpil v hodnostiach, že to hrdosťou naplňuje otcovské srdce; tridsaťročný, a už major!

PLUKOVNÍK: Veru je to čertovský chlapík ten tvoj Slavoš, slúži nám obidvom ku chvále. Keď som ho vtedy svojmu starému vojenskému kamarátovi, generálovi Michalu Fedoroviču Onieginovi poslal na Kavkaz, písal som mu: „tu máš tohoto chlapca, postaraj sa mi oňho.“ Starý kamarát mi prisľúbil a splnil svoje slovo. Tridsaťročný a už major; ten to ďaleko dovedie!

BARÓN: A ja ti nemám byť povďačným, nemám pred celým svetom vyjaviť, že si ty anjelom strážcom mojej rodiny, — nemám všetko možné vynaložiť, aby môj syn vzal si tvoju dcéru za ženu, a my všetci aby sme tvorili len jednu rodinu?

PLUKOVNÍK: A či tvoj syn zná niečo o tomto tvojom úmyslu?

BARÓN: Bohužiaľ áno, a práve to je kameňom urážky, to je tá hlúposť, ktorú som vyviedol, a ktorú teraz zase chcem napraviť pomocou malého fígľa.

PLUKOVNÍK: Ako, čo? Hovor jasnejšie!

BARÓN: Počúvaj, čo píše v svojom posledňom liste. (Vytiahne list a číta.) „Milý otče! Keď dostanete tieto riadky, budem takmer pri vás. — Čo sa týče vášho návrhu, aby som si vzal dcéru vášho starého statného Dorazila, tedy znáte, milý otče, moju rozhodnú nechuť ku všetkému pevne ustanovenému a ku všetkému, čo sa napred určuje. Jestli Marínu uvidím náhodou, a jestli zapáči sa mi náhodou, tedy si ju vezmem, notabene, jestli sa jej aj ja zapáčim.“

PLUKOVNÍK: Ten čertovský chlapík má úplnú pravdu!

BARÓN: No vidíš, ak mu predstavím Marínu, ako jeho mladuchu, zdať sa mu nebude už len preto, že je jeho mladuchou. Treba, aby poznal tvoju dcéru, bez toho, žeby aj len tušil, že je jeho mladuchou; treba, aby jej krásu, dobrotu jej srdca poznal v nenútenom úprimnom obcovaní, a preto som si namyslel, predstaviť mu ju ako moju dcéru, ako jeho sestru.

PLUKOVNÍK: Jeho sestru? — A čože sa stane s Milinou, jeho skutočnou sestrou?

BARÓN: Písal som mu, že som sa znovu oženil, a žeby bol pripravený, pri jeho príchode do domu pozdraviť macochu.

PLUKOVNÍK: No, nechže len Pán Boh vyleje na to svojho požehnania! Ale, povedzže mi, čo ten holomok tamto (ukazujúc na Michala) ustavične načúva okolo nás. Kedy tak dačo bol počul —

BARÓN (so smiechom): Oh, nestaraj sa, ten nepočuje ani slova, je hluchý ako tĺk, je to môj nový záhradník; starého som odohnal. — Predstav si len, ten holomok opovážil sa mojej dcére podstrčiť ľúbostný lístok od mladého Slavkovského — od toho mladého vetroplacha, ktorý, mne na zlosť, v meste dvoril mojej dcére; je to syn môjho úhlavného nepriateľa, človeka, ktorý mi pokazil moje najkrajšie plány.

PLUKOVNÍK: A čože stane sa pri tej celej komedii so mnou?

BARÓN: Ty odídeš na tvoje panstvo do Podlavíc, a keď bude všetko v poriadku, odpíšem ti; ty prídeš a celá záležitosť sa jedným razom vysvetlí.

PLUKOVNÍK: No, s Pánom Bohom! Ja síce nevidím, žeby z toho celého manévru dačo dobrého výnsť mohlo, ale nechže sa ti stane po vôli. Daj mi zapriahnuť.

BARÓN: Hneď. — Matej! — Matej! Ten holomok zase nepočuje — Matej!

MICHAL (hladí na druhú stranu): Volá niekto?

BARÓN: Áno, ty hlucháň. (Ukazuje na plukovníka.) Daj tomuto pánovi zapriahnuť, aby sa mohol odviezť.

MICHAL: Odniesť? toho pána mám odniesť? Prečo? či nemôže chodiť?

BARÓN: Je to bieda! (Veľmi hlasne.) Tento pán chce odísť, povedz nech už zapriahne Jano.

MICHAL: Ráno? len ráno? No, nedbám, i tak by som bol potreboval Jozefa na pomoc, lebo sám by som bol neuvládal tohoto pána.

BARÓN: Mlč mi!

MICHAL: Do krčmy? Aha, rozumiem, rozumiem.

PLUKOVNÍK: Daj pokoj tomu hlucháňovi; veď ja sám ta prejdem a rozkážem. Nuž, maj sa dobre a konaj svoje veci opatrne. S Bohom, môj úprimný braček! (Odíde na pravo.)

MICHAL: Raček?

BARÓN: Čo?

PLUKOVNÍK: S Bohom, môj úprimný braček, som povedal. (Odíde.)

MICHAL: Raček, povedal pán plukovník.

BARÓN: Hlupák bez konca a kraja; aká je to zlosť s tým hluchým holomkom. — Ach, tu prichádza moja Milina!