Objavte úžasný svet slovenských a českých kníh elektronických kníh s aplikáciou

KNIHY V SLOVENČINE A ČEŠTINE

PETER TÓTH

KAUZA CERVANOVÁI.

Ako vrahovia klamali verejnosť

a vysmievali sa spravodlivosti

Copyright © Vydavateľstvo Dixit, s. r. o., 2015

Autor textu © Peter Tóth, 2015

Vydalo: Vydavateľstvo Dixit, s. r. o., 2015

Cover design © Grafias, 2015

Cover Photo © Niki Dekan, 2015

epub layout a design © iAdverti, 2015

epub produced by: © iAdverti publishing 2015

All rights reserved.

www.iadverti.com

No part of this book may be reproduced in any form or by any electronic or mechanical means including information storage and retrieval systems, without permission in writing from the author. The only exception is by a reviewer, who may quote short excerpts in a review.

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie nemôže byť reprodukovaná, uložená vo vyhľadávacom systéme alebo rozširovaná žiadnym spôsobom a v žiadnej forme bez predchádzajúceho súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-8148-651-7

Predslov

Ako matka zavraždenej Ľudmilky Cervanovej som 39 rokov chránila svoje dieťa všetkými silami, písala, chodila, zhromažďovala všetky dôkazové materiály týkajúce sa jej vraždy. Bola som nútená vo dne v noci sa obracať na občanov o pomoc, ďakovala som za všetko, čo pre mňa urobili, chránila som svoje dieťa z obavy, že vrahovia ovplyvnia verejnosť.

Nie som ani novinárka, ani spisovateľka. Som iba matka, ktorá milovala a stále miluje svoju stratenú dcéru Ľudku, ktorá neustále počuje jej zúfalé volanie o pomoc, ktorá vo svojej mysli prežíva jej utrpenie od únosu až po jej posledné vydýchnutie. Utrpenie, ktoré jej v noci z 9. na 10. júla 1976 pripravilo sedem násilníkov.

Každý deň začínam tým, že pred obrazom svojej umučenej dcéry zapálim malú lampičku, neraz sa zahľadím do plameňa a náhle vyskočím, aby som sa ponáhľala na pomoc svojmu dievčatku a zachránila ho, ale keď si uvedomím nezmeniteľnú realitu, bezmocne klesnem na stoličku. Každý piatok prežívam posledné hodiny svojho dieťaťa a zároveň hodiny jeho nevýslovného utrpenia, stále putujem s ním po jeho strastiplnej ceste plnej bolesti až k niekdajšiemu jazierku v Kráľovej pri Senci, nad ktorým som neraz stála a hľadela na miesto, kde sedem chladnokrvných vrahov surovo potápalo hlavu môjho dieťaťa pod vodu tak dlho, až z nej vyprchal život.

Prišiel konečne čas, keď sa našiel niekto, kto ma odbremenil, kto je podrobne znalý prípadu Cervanová a ujal sa spracovať ho podrobne s konečnou platnosťou, nezmeniteľne. Tohto bremena ma zbavil autor knižky, ktorú držíte v rukách, ktorý podrobne popísal skutkové okolnosti toho, ako s mojím dieťaťom páchatelia zaobchádzali. Každá jedna veta zachytená v tejto knihe je prežívaným utrpením Ľudmily Cervanovej až do jej posledného vydýchnutia.

Po 39 rokoch mi tak bola ponúknutá duševná pomoc zmierniť moje utrpenie a čitateľovi ponúknuť rozšírený celý prípad tak, ako sa skutočne stal.

Vrahovia sa do dnešného dňa nevzdávajú svojich vymyslených tvrdení o Ľudke, a preto som mala pocit, že vo veci ešte treba niečo vykonať, upevniť pravdu tak, ako sa stala. Chcem sa poďakovať autorovi, že moju vnútornú potrebu skutočne pochopil a mojej predstave vyhovel.

Margaréta Cervanová, november 2015

Namiesto úvodu

Tesne pred Vianocami 2013 mi zatelefonoval priateľ, bývalý riaditeľ Slovenskej informačnej služby, Vladimír Mitro. Len niekoľko týždňov predtým vydavateľstvo Dixit publikovalo moju prvotinu Krycie meno Bežec a v hlave som mal plány na jej voľné pokračovanie Komando 52. Generál Mitro sa ma opýtal, či ma zaujíma prípad Ľudmily Cervanovej a či by som o tomto komplikovanom príbehu nechcel napísať knihu.

Ešte ako novinár som sa kauzy niekoľkokrát dotkol. Zoznámil som sa pri tom s Vladimírom Lamačkom a Milanom Valašíkom. Prvý bol jedným z vyšetrovateľov prípadu a druhý dozorovým prokurátorom. Nikdy som neuveril, že vrahovia sú obete komunistického režimu, a v tomto duchu vyzneli aj moje komentáre. Na Mitrovu otázku som preto odpovedal, že kauza Cervanová si rozhodne zaslúži knihu. Predstavil ma sudcovi Najvyššieho súdu SR JUDr. Jurajovi Klimentovi a ešte popri práci na Komande som sa s jeho prispením začal oboznamovať s dovtedy existujúcim materiálom k prípadu zavraždenej Ľudmily Cervanovej, ktorý sme potom spoločnými silami doplnili aj o doteraz nezverejnené fakty.

Ak má kniha Kauza Cervanová silné stránky, je to len vďaka neoceniteľným odborným radám a profesionálnym skúsenostiam sudcu Juraja Klimenta. Aj touto cestou by som sa mu chcel nielen za seba, ale aj za čitateľov poďakovať. Spolupráca so sudcom Jurajom Klimentom ma znova utvrdila v poznaní, že svet, čo nás obklopuje, je zložitejší, ako sa zdá, a viem o ňom oveľa menej, ako som si myslel či nebodaj namýšľal. Aj preto idú všetky slabiny knihy na vrub autora a každá kritika musí padať iba na jeho hlavu.

Krátko po odovzdaní rukopisu Kauzy Cervanová som mal príležitosť zoznámiť sa s pani Margarétou Cervanovu, mamou zavraždenej Ľudmily. Stretnutie s ňou bol pre mňa neobyčajným emocionálnym a ľudským zážitkom. Pani Cervanová je obdivuhodná a silná dáma. Chcel by som jej aspoň týmto skromným spôsobom vyjadriť obdiv a sympatie.

V knihe som použil rozsiahle citáty z vyšetrovacieho i súdneho spisu, ako aj zo súvisiacich kriminalistických a spravodajských operácií. Okrem nevyhnutných gramatických úprav ostali v záujme zachovania autenticity a dokumentárnej vernosti všetky citované pasáže v znení, v akom boli zachytené v jednotlivých písomnostiach.

Autor

1. kapitola: Predohra: Zúfalé volanie o pomoc

Je letná noc. Nad Bratislavou miestami ľahko popŕcha. V internáte Ľudovíta Štúra v Mlynskej doline je ubytovaných takmer jeden a pol tisíca domácich a zahraničných študentov. V rámci letnej aktivity pracujú na výstavbe nových internátov a univerzitných pavilónov a večer sa zabávajú v povestnom UNIC klube, kde pre brigádnikov organizuje Slovenský ústredný výbor Socialistického zväzu mládeže tanečné zábavy. Túto noc mládeži do tanca vyhráva vychádzajúca hviezda československej pop-scény, skupina Elán.

Vystúpenie Elánu v UNIC klube práve vrcholí, keď od hlavného vchodu internátu kráča asi dvadsaťročné dievča. Sprevádza ho len o málo starší chlapec s tmavými, nabok česanými vlasmi a výraznými fúzikmi. Mladík nesie cestovnú tašku. Dvojica smeruje širokým chodníkom k zastávke autobusu číslo 39. Možno sa rozprávajú o facke, ktorú chlapcovi pred malou chvíľou vylepil ten agresívny frajer vo vestibule. A možno ani nie, pretože fúzatý chlapec so širokými bokombradami na to nemá čas. Ostáva mu len niekoľko minút na to, aby dievčinu presvedčil, nech nikam necestuje a strávi túto noc s ním. Ak sa mu to nepodarí, dievča nastúpi do autobusu, ktorým odíde na hlavnú stanicu. O 23:48 nasadne na rýchlik do Košíc, kde na ňu bude ráno čakať snúbenec.

Neďaleko chodníka, po ktorom kráča táto dvojica, v tmavom tieni internátnych skladov, čupí čerstvá absolventka strednej zdravotnej školy. Odskočila si z diskotéky na malú potrebu. Cikať na verejných priestranstvách sa síce nepatrí, ale WC vo vestibule internátu vedľa diskotéky bolo zavreté a čakať na večne preťažený výťah, aby mohla použiť záchod na svojej izbe, sa jej vôbec nechce. Navyše ju tmavá noc a tiene skladov dostatočne chránia pred nežiaducimi pohľadmi, takže sa zase až tak veľa nestane. Novopečenej zdravotnej sestričke robí garde študentka strednej pedagogickej školy. Medzi dievčatami to už takto chodí. Odprevádzajú sa na malú potrebu a popri tom klebetia.

Kúsok nad skladmi, kde si práve mladučká zdravotná sestra zapína nohavice, nasadá do svetlého auta zahraničnej výroby skupina ľudí. Zdá sa, že majú vypité. Motor naskočil, voz sa pohýna z parkoviska. Dievčatá idú po úzkej neosvetlenej cestičke, spájajúcej parkovisko so širokým chodníkom, po ktorom kráčajú dievča s fúzatým chlapcom. O niečom sa musia nahlas rozprávať, lebo nepočujú, že sa za nimi po tmavej a tesnej ceste blíži neprimeranou rýchlosťou auto. Zaregistrujú ho v poslednej chvíli. Našťastie uskakujú do trávy, inak by ich zrazilo. Posádka vozidla nevenuje dievčatám najmenšiu pozornosť. Na konci cestičky auto zahne doľava a uberá sa k zastávke autobusu číslo 39. O niekoľko sekúnd nato vstúpia na chodník aj obe dievčatá, vykročia opačným smerom, doprava, hore k internátu.

Chodník osvetľuje iba jedna lampa. Ostatné, ako sa to v tých časoch často stáva, nefungujú. Zdravotná sestrička a budúca učiteľka sa potme blížia k hlavnej bráne a nadávajú na bezohľadného šoféra. Keďže sú otočené tvárou k internátu, nevidia, že šofér neďaleko zastávky autobusu z nevysvetliteľných dôvodov zhasol svetlá, ani nepočujú, že vypol motor a vyradil rýchlosť. Voz sa nehlučne pohybuje dolu kopcom vďaka gravitácii. Zastavuje na neosvetlenom mieste. Napriek tomu môže pozorovateľ rozoznať, že auto brzdí pri študentke, ktorá sa chystá odcestovať za snúbencom do Košíc. Vedľa nej stojí sprievodca s neprehliadnuteľnými fúzikmi a cestovnou taškou v rukách.

V tú istú letnú noc popíja v Piešťanoch študent fakulty telesnej výchovy a športu s kamarátmi z mokrej štvrte. Má narodeniny, ale to nie je pravý dôvod, prečo dnes vymetá miestne bary. Jednoducho je piatok. Ako každý iný piatok, aj teraz s kamarátmi popíja pivo a sonduje, či sa v podniku nevyskytujú osoby opačného pohlavia, ktoré by sa nechali nahovoriť na príležitostný, prípadne aj skupinový sex. Z mnohých vážnych dôvodov by bolo lepšie, keby študent telovýchovy trávil túto noc so svojou priateľkou, ale to v tejto chvíli netuší. Nevie, že na tieto narodeniny bude ešte dlho a nerád spomínať. A najhoršie na tom je, že na mnohé z toho, čo sa počas tejto letnej piatkovej noci udeje, si dlho nebude vedieť spomenúť. Ani nie preto, že by vypil viac než obvykle. Skôr preto, lebo všetky jeho piatky sa na seba podobajú ako vajce vajcu. Keby tieto narodeniny oslavoval s priateľkou a išiel k nej aj spať, ako to urobil veľakrát predtým, predišlo by sa mnohým nedorozumeniam a všetko by sa oveľa ľahšie vysvetľovalo.

Lenže študent z Piešťan nie je práve konvenčný typ. Narodeniny zo zásady neoslavuje, v piatok večer je radšej s kamarátmi ako s priateľkou a viac než štúdiu na vysokej škole sa venuje šmeline, čo dobové trestné právo považuje za špekuláciu a nepovolený obeh tovaru v styku s cudzinou. V Bratislave má pridelené internátne ubytovanie v Mlynskej doline. Presnejšie v átriových domoch, blok K. Ibaže on svoju izbu prepustil kamarátovi a radšej načierno býva v internáte Lafranconi, pretože odtiaľ má bližšie do študentskej kultovej krčmy Machnáč. Približne v tom istom čase, keď v Mlynskej doline v Bratislave kráča mladučká študentka s fúzatým chlapcom dolu chodníkom od internátu Ľudovíta Štúra k zastávke autobusu číslo 39, stretáva sa partia tohto zvláštneho študenta fakulty telovýchovy a športu s trojicou neznámych žien. Nahovárajú ich, aby si spolu vypili, s čím vcelku rady súhlasia. Už menej sú ochotné privoliť na erotické návrhy podgurážených mladých pánov. Presnejšie povedané, chlapci zažívajú sexuálne fiasko. Po záverečnej sa preto partia rozchádza. Dámy idú naspäť pod stany do miestneho kempingu. Študent fakulty telesnej výchovy a športu sadá na bicykel a ide jednu zo spoločníčok odprevadiť. Ani toto gavalierske gesto mu však nepomôže dosiahnuť to, o čo sa celý večer usiloval. Žiaden príležitostný sex sa nekoná. A zrejme aj preto mu z tejto noci na dlho, veľmi dlho, neostáva v pamäti žiadna výraznejšia spomienka. Ako sa ukáže neskôr, pre študenta by bolo lepšie, keby si na deň svojich 27. narodenín zreteľne pamätal, pretože aj iní ľudia si na túto letnú noc nebudú pamätať práve najlepšie, čo nespôsobí komplikácie im, ale predovšetkým jemu. Jednoducho, študent fakulty telesnej výchovy a športu má veľký problém. Len o tom ešte, vezúc sa z kempingu domov na pokazenom bicykli, netuší.

Študentka, ktorá práve teraz stojí asi 60 metrov od zastávky autobusu v spoločnosti fúzatého mládenca, má za sebou rušný deň. Ráno skorý budíček, raňajky a nástup na pracovisko. V rámci letnej brigády, ktorú oficiálne organizuje Slovenský ústredný výbor Socialistického zväzu mládeže, je pridelená k Pozemným stavbám Nitra na výstavbu jedného z pavilónov prírodovedeckej fakulty. Pôvodne chcela do Košíc odcestovať podvečerným rýchlikom Tatran. Spolubývajúca z internátu ju však upozornila, že tento spoj je povinne miestenkový. Kamarátka dokonca zašla do telefónnej búdky a zavolala na hlavnú stanicu, aby zistila, či sú na Tatran ešte nejaké voľné miestenky. Neboli, a preto musí cestovať za snúbencom až tesne pred polnocou. Bola kvôli tomu aj v centre mesta na pošte, aby mu zatelefonovala, nech ju príde v skorých ranných hodinách čakať na košickú hlavnú stanicu.

Možno akurát v priebehu tohto telefonátu mladej študentky s jej vyvoleným v blízkosti Revištského podzámčia, na ceste medzi Žiarom nad Hronom a Bratislavou, stopuje nádejná zubárka. Nehľadiac na komplikácie a nepohodlie sa chce dostať do Mlynskej doliny. Dopočula sa o tanečnej zábave a správne predpokladá, že sa jej zúčastnia aj ľudia z jej partie. Túžba zabaviť sa s nimi je natoľko silná, že opúšťa povinné školské letné vodácke sústredenie a dúfa, že pred nástupom na raňajší program sa opäť vráti do stanového tábora na brehu Hrona.

Zistenie, že do Košíc za snúbencom pôjde až neskoro v noci, zásadne mení študentkin piatkový program. Prosí kolegu z ročníka, aby jej zohnal na večernú zábavu, kde bude hrať skupina Elán, dva lístky. Na akciu chce zobrať aj jednu priateľku, preto potrebuje lístok navyše. Keď v meste vybaví telefonát do Košíc, dievča sa vracia naspäť na internát. Čaká na priateľku, ale tá neprichádza. A tak ju iný účastník brigády presvedčí, aby mu dala ten druhý lístok, pretože on svoj niekde stratil. Je približne pol ôsmej večer, keď študentka v spoločnosti tohto brigádnika vchádza do UNIC klubu a pripája sa k ostatným priateľom, ktorí sa už medzičasom bavia.

Zábava spojená s vystúpením Elánu je určená len pre účastníkov letnej aktivity. Na vstup do UNIC klubu potrebuje každý záujemca nielen vstupenku, ale aj občiansky preukaz a preukaz brigádnika. Napriek tomu sa do UNIC-u dostávajú ľudia, ktorí nemajú ani lístky, ani legitimácie. Zato však majú známosti medzi prítomnými funkcionármi ústredného výboru Socialistického zväzu mládeže, ktorí ich po protekcii prevedú cez kontrolu do tanečnej sály. Vďaka užitočným stykom niektorých vyvolencov s bossmi socialistického mládežníckeho spolku sa do klubu dostávajú aj návštevníčky z kapitalistickej cudziny – študentky z Francúzska. Robia okolo seba poriadny rozruch, na ich výstredný spôsob tanca naboso si ešte aj po rokoch spomínajú mnohí.

Na akciách pre brigádujúcu omladinu v internáte Ľudovíta Štúra je zakázané podávať alkohol. No tí, čo sú na diskotéke vďaka vzťahom so zväzáckymi funkcionármi, do UNIC klubu bez problémov prepašujú fľašu vína či vodky. Pri bare si objednajú malinovku, ktorú vypijú alebo vylejú do kvetináča, a do plastových pohárikov si potom pod stolom ulievajú alkohol. Aj preto sa po parkete tacká niekoľko podnapitých chlapcov a obťažujú pôvabné brigádničky.

Dvadsaťročná študentka sa najprv zabáva s kolegami z vysokej školy. Neskôr sa jej prihovorí spolužiak zo strednej, ktorú navštevovala v Košiciach pred tým, ako sa s rodičmi presťahovali do Piešťan. Od tej chvíle trávi viacej času s ním ako s kamarátmi pri stole. Sedí na parapete okna v blízkosti vchodu do UNIC klubu. Neskôr si k nim prisadá iný študent, ktorého predtým nepoznala. Ani on nie je účastníkom letnej brigády, tiež sa sem musel dostať vďaka nejakej známosti. Má nabok učesané tmavé vlasy, hrubé bokombrady a neprehliadnuteľné fúziky. Prihovára sa študentke a pravdepodobne dúfa, že sa mu ju podarí zbaliť. No nie je jediný s podobnými úmyslami. Onedlho sa k nim totiž pritacká jeden zo zástupu tancovaniachtivých opilcov a nie veľmi zdvorilo žiada dievča o tanec. Keď odmieta, ťahá ju na parket nasilu, až z toho vznikne trma-vrma, pri ktorej musia zasahovať iní prítomní džentlmeni.

Ako každý iný piatok, aj v tento predvíkendový letný deň priťahujú diskotéky, tanečné zábavy a koncerty popových kapiel húfy mládeže. Kvôli dobrej zábave sú mladí ochotní prekonávať najrôznejšie prekážky a nemalé vzdialenosti. Napríklad jedna skupina cestuje kvôli večernému vystúpeniu Elánu v UNIC klube až z Nitry. Posádka auta, na ktorom prichádzajú do Bratislavy, sa v priebehu dňa, večera a noci niekoľkokrát zmení. Avšak všetci tí, čo sa v ňom priviezli do hlavného mesta, sa aj neskôr večer stretávajú na akcii pre brigádnikov v Mlynskej doline. Jedna z pasažierok tohto auta má pomer s kultúrno-politickým pracovníkom Slovenského ústredného výboru Socialistického zväzu mládeže. Takže je jasné, že aj keď podľa stanovených kritérií nemá na koncerte Elánu čo pohľadávať, večer je v UNIC-u i ona a vďaka nej sa na akciu dostáva niekoľko priateľov z Nitry. Medzi inými aj ten nevychovanec, ktorý núti dievčatá tancovať proti ich vôli.

Sú tu napríklad dvaja zamestnanci podniku zahraničného obchodu Omnia. Tiež pochádzajú z Nitry, ale pracujú v Bratislave. Jeden je vysoký s kučeravými blond vlasmi, druhý výrazne nižší s rovnými vlasmi neurčitej farby. Ani jeden z nich už neštuduje. Preto je vylúčené, že by sa zúčastňovali letnej brigády. Približne pred týždňom sa však dohodli s kamarátmi z Nitry, ktorí dnes kvôli koncertu naozaj prišli do Bratislavy, že sa stretnú v UNIC-u a trochu sa zabavia. Jeden z pracovníkov Omnie má v týchto dňoch na návšteve dve študentky z Francúzska, takže tanec pri živej hudbe je preňho vhodnou príležitosťou, ako im zabezpečiť v nudnom normalizačnom Československu ako-tak atraktívny program.

Stopárka prichádza do Bratislavy z Revišťa práve včas. Ochotný šofér ju vykladá v centre mesta a ona sa mestskou hromadnou dopravou presúva do Mlynskej doliny, kde sa v UNIC klube stretáva s kamarátmi z Nitry. Jeden z nich okamžite prejavuje záujem o jej bujné poprsie a veľmi dúfa, že dnes v noci bude mať príležitosť do sýtosti sa ho nabažiť. Aj ona je na vystúpení Elánu v rozpore s pravidlami. Nie je účastníčkou brigády, ale splavu Hrona, za ktorý má dostať zápočet z telesnej výchovy. Je však pod ochranou priateľov, čo tu majú protekciu funkcionárov Socialistického zväzu mládeže, a tak sa ani nad jej prítomnosťou nikto z kompetentných nepozastavuje.

Na koncerte Elánu sú prítomní aj ďalší ľudia z rozvetvenej partie Nitranov. Niektorí tancujú v kruhu okolo prázdnej fľaše od vína. Iní sa viac venujú vyprázdňovaniu fliaš a ďalší, túžiaci po telesnom potešení, lákajú kamarátky na internátne izby. Gradujúca zábava a stúpajúca hladina alkoholu uvoľňuje vášne a viacerí si čoraz naliehavejšie kladú otázku, čo s načatým večerom. Vystúpenie sa čochvíľa skončí, a preto, ak si chcú ešte užiť, musia niečo vymyslieť.

Medzičasom odchádza od internátu svetlé auto zahraničnej výroby. Jeho majiteľ ho na požiadanie kučeravého zamestnanca Omnie požičal ďalším dvom chalanom z Nitry, ktorí dostali za úlohu odviezť do neďalekého Lamača francúzske študentky. Tam, na byte, v ktorom býva druhý pracovník toho istého podniku, údajne trucuje naštvaná snúbenica kučeravého blondiaka. A práve k nej je potrebné dopraviť aj obe mladé Francúzky. Keď je misia zbavenia sa zahraničnej návštevy splnená, svetlé auto zahraničnej výroby parkuje na dolnom parkovisku pod internátom, neďaleko úzkej cestičky, pripájajúcej sa na široký chodník medzi študentským domovom a zastávkou autobusu číslo 39.

Budúca zubárka, ktorá merala takú dlhú cestu od Hrona k Dunaju, len aby si zatancovala na zábave v Mlynskej doline, nedokáže odolať ofenzíve chlapca z partie. Má pri sebe kľúč od internátnej izby, a on to dobre vie. Preto ju teraz, zjavne posilnený alkoholom, ťahá do výťahu s nádejou, že hore veselú kamošku dostane do postele. Dvere na izbe sa zatvárajú a to, čo sa za nimi odohráva, ostáva len medzi študentkou stomatológie a jej opitým zvodcom.

Je približne dvadsaťdva hodín a dvadsať minút. Mladá študentka opúšťa starého známeho zo strednej školy a ide sa rozlúčiť aj s partiou spolužiakov z medicíny. Informuje ich, že po príchode do Košíc pôjdu so snúbencom do Vysokých Tatier, takže nie je isté, či sa do Bratislavy vráti v nedeľu neskoro v noci alebo až v pondelok skoro ráno. Berie si zo stola občiansky preukaz a odchádza do svojej izby na šiestom poschodí, kde má v cestovnej taške zbalené veci na dvojdňový výlet. Medzi 22:30 a 22:45 vychádza na chodbu a chystá sa zísť do vestibulu. Pripája sa k nej účastník brigády zo Sovietskeho zväzu a džentlmensky pomáha mladej dáme odniesť tašku. Na prízemí sa lúčia. Dievča zamieri k východu, avšak kým stihne opustiť internát, objaví sa pri ňom ďalší rytier. Ponúkne sa, že dievča odprevadí na autobus, a berie jej z ruky cestovnú tašku. Má nabok česané tmavé vlasy, výrazné bokombrady a nápadné fúzy.

Tento vytrvalý nápadník však nie je posledný, kto študentke skríži cestu, kým konečne prejde hlavnou bránou. Znenazdania pred ňou stojí nepríjemný násilník, ktorý ju v UNIC klube hrubo ťahal do tanca. Nalieha, aby nikam neodchádzala, a presviedča ju, nech sa s ním a jeho partiou ide ešte niekam zabaviť. Do deja opäť vstupuje fúzač. Podnapitého Nitrana dobre pozná. Veď napokon, obaja sú z toho istého mesta, vie teda svoje. Hovorí mu, že dievča s nimi nikam nejde, pretože cestuje do Košíc, a on ju práve odprevádza na autobus. Vzniká škriepka. Drzý a agresívny frajer dáva sokovi facku, tomu padá z ruky študentkina cestovná taška a z nej sa zase vysypú doklady. Ktosi z partie zo zeme rýchlo uchmatne električenku a podáva ju útočníkovi. Násilník dievčaťu sľubuje, že ak sa s ním pôjde ešte niekam zabaviť, doklad jej vráti a zabezpečí pre ňu aj odvoz na hlavnú stanicu. Dievča odmieta, bez električenky a v sprievode fúzatého chlapca odchádza z internátu. Je najvyšší čas, vlak do Košíc odchádza ani nie o hodinu.

V rodinnom domčeku v blízkosti autobusovej zastávky pozerajú matka s dospelou dcérou televízor. Aj keď miestami spŕchne, je teplo, preto majú otvorené okná. Zvonka doliehajú zvuky nielen zo zastávky, ale aj z internátu, kde v UNIC klube ešte stále koncertuje Elán. Približne v rovnakom čase v krčme zvanej Fajka konzumuje dnešnú poslednú dávku alkoholu zamestnanec Pozemných stavieb Nitra a v stave pokročilej opitosti sa z mesta vydáva na cestu autobusom číslo 39 do Mlynskej doliny. Čoskoro bude prechádzať poniže konečnej zastávky pod internátmi. Netuší, že sa stane účastníkom kolízie a jeho alkoholom ovplyvnené spomienky na túto udalosť zásadne skomplikujú život 27-ročného študenta fakulty telesnej výchovy a športu z Piešťan. Početná partia mladých Nitranov sa vo vestibule internátu Ľudovíta Štúra delí na dve skupiny. Jedna odchádza na dolné parkovisko, kde stojí zaparkované svetlé vozidlo zahraničnej výroby. V tomto hlúčku je aj odvážna stopárka od Hrona a chlapec, s ktorým sa dlhšiu chvíľu zdržiavala zamknutá na internátnej izbe. Druhá skupina ide na horné parkovisko. Tam má auto ďalší chalan z Nitry, ktorý tiež prišiel do Bratislavy iba kvôli akcii v UNIC klube. Všetci majú v úmysle ešte trochu sa pozabávať. Za týmto účelom sa majú o chvíľu stretnúť v istom rodinnom dome v Prievoze, kde donedávna mali dvaja zamestnanci Omnie podnájom. O nočný žúr na priváte je veľký záujem. Do dvoch áut sa však zmestí iba obmedzený počet ľudí. Viacerí sklamaní Nitrania preto ostávajú v Mlynskej doline. S odstupom času si nejeden z nich povie, že nemá za čím banovať. No teraz majú pocit, že im pomedzi prsty utiekla skvelá príležitosť užiť si.

Mladučká študentka s fúzatým sprievodom vychádza von z internátu. Na zábradlí nad schodmi k hlavnému vchodu sedia traja chalani. O niečom sa dohadujú a veľmi si nevšímajú, čo sa okolo nich deje. Dvojica s cestovnou taškou schádza dolu schodmi a kráča k zastávke, ktorá je od internátu vzdialená približne 170 metrov. Tam dolu už netrpezlivo čakajú ľudia na autobus. Dievča s chlapcom, čo si kvôli nej pred chvíľou nechal streliť zaucho, míňajú úzku cestičku, spájajúcu chodník s dolným parkoviskom. Keď sú ich tmavé siluety približne v polovici cesty k zastávke, objaví sa na chodníku svetlé auto zahraničnej výroby, zhasína svetlá a vypína motor. Nehlučne sa blíži k dievčine s mládencom, ktorý jej nesie cestovnú tašku. Len pár sekúnd za autom vyjdú po absolvovaní malej potreby z tmavej cestičky na chodník čerstvá zdravotná sestrička s budúcou pani učiteľkou a vykročia k internátu. Kdesi vo výšinách internátu Ľudovíta Štúra vychádza na balkón jeden zo stoviek ubytovaných brigádnikov, aby si doprial nočnú cigaretu. Fajčiac pozoruje dianie pod sebou. Nevedomky sa aj on stáva jedným zo svedkov spletitých udalostí, ktoré na desaťročia ovplyvnia osudy mnohých jednotlivcov i celých rodín.

Šesťdesiat metrov od zastávky autobusu číslo 39 má fúzatý mládenec poslednú príležitosť presvedčiť dievča, aby necestovalo do Košíc, ale ostalo s ním. Beznádejne. Ona nemá záujem, v jej srdci je miesto iba pre jedného. A tým je jej snúbenec. O pár minút nastúpi do autobusu, odvezie sa na hlavnú stanicu, tam nasadne na vlak a skoro ráno bude s ním. Z Košíc pôjdu do Tatier, kde spolu prežijú nádherný víkend. Aspoň tak si to naplánovala. Nanešťastie aj iní ľudia majú plány a tiež sú pevne odhodlaní uskutočniť ich. Sedia v svetlom aute zahraničnej výroby, ktoré sa v tejto chvíli nečujne pristavilo pri dvojici. Otvárajú sa predné dvere spolujazdca a za nimi aj dvere zadné. Z auta takmer naraz vystupujú dvaja muži. Mladší z nich pred niekoľkými minútami vylepil fúzatému gavalierovi facku. Starší je zamestnanec Omnie, v byte ktorého má práve spať snúbenica jeho kučeravého kolegu s dvoma francúzskymi návštevníčkami socialistického Československa.

Mladší z podgurážených mužov pristupuje k dievčaťu. Znova mu hovorí, aby sa s nimi išlo ešte niekam zabaviť. Študentka odmieta. Nechce sa ísť zabávať s cudzími ľuďmi. Navyše jej o chvíľu odchádza vlak na východ, takže na nejaké nočné avantúry nemá čas. On však sľubuje, že po skončení žúru ju odvezie na hlavnú stanicu. Druhý sa medzitým zhovára s fúzatým mladíkom. Vraví mu, aby zabudol na to, že dostal vo vestibule internátu facku. Neurčito naznačuje, že aj on by sa s nimi mohol ísť zabaviť. Keby bolo v aute miesto... Potom chlapcovi berie z ruky cestovnú tašku. Ten už neprotestuje, viac nevystupuje ako dievčinin ochranca. Nečinne sa prizerá dramatickej zmene situácie. Jeho nádeje, že atraktívna študentka ostane túto noc s ním, definitívne zhasli. A nádeje, že ona stihne polnočný vlak, sa taktiež začínajú rapídne znižovať. V tejto fáze sledu udalostí jednoznačne dominuje vôľa dvoch opitých a odhodlaných samcov.

Zamestnanec Omnie hádže cestovnú tašku cez otvorené dvere do auta, dievča sa nakláňa dnu, aby si ju zobralo naspäť. Agresívny frajer a jeho starší spoločník využívajú okolnosť, že študentka je v nestabilnej pozícii. Jeden z nich kričí „Ber ju!“ a tlačí zozadu čoraz zúfalejšiu dievčinu do auta. Druhý sa k nemu pripája. „Nechajte ma! Pomóc!“ ozýva sa vydesený ženský hlas Mlynskou dolinou. A márne kričí o pomoc aj ďalej, no jej hlas zaniká v kabíne auta, na ktorom sa rázne zatvárajú predné i zadné dvere. Namiesto v autobuse na hlavnú stanicu sa vystrašené mladé žieňa ocitá v neznámom vozidle so skupinou cudzích podnapitých ľudí, ktorí ju chcú odviezť nevedno kam. Naskakuje motor, svetlé auto zahraničnej výroby sa so zhasnutými svetlami veľkou rýchlosťou rozbieha k zastávke.

Hlavný televízny program sa končí. Je okolo jedenástej hodiny nočnej. Matka s dospelou dcérou sa chystajú na spánok. Avšak cez otvorené okno počujú ženské volanie o pomoc. Za roky, čo bývajú v susedstve vysokoškolských internátov, si už na nočné výkriky aj na hluk z UNIC klubu zvykli. Nevenujú im preto pozornosť. Toto je však niečo úplne iné, také úpenlivé volanie ešte nikdy nepočuli. Vybiehajú z domu, aby zistili, čo sa to tam vonku deje. Kým dobehnú k bránke, od cesty sa ozýva škrípanie bŕzd a vzápätí ďalšie výkriky. Tentokrát počujú mužský hlas: „Nič som vám neurobil, nebite ma!“ Potom už nepočuť vôbec nič, len zvuk vzďaľujúceho sa auta.

Zamestnanec Pozemných stavieb Nitra je starý známy alkoholik. Od skončenia pracovnej smeny toho vypil neúrekom. Tackajúc sa vchádza do priestoru pod konečnou zastávkou autobusu číslo 39 práve vo chvíli, keď sa tam veľkou rýchlosťou, s už zapnutými reflektormi, valí svetlé auto zahraničnej výroby. Vodič prudko brzdí, auto zastavuje. Robotník nadáva, že ho auto osvetľuje, a v tom z neho zo strany spolujazdca vystupuje agresívny frajer, ktorý pred niekoľkými chvíľami dal facku fúzatému chalanovi a ktorý sa len niekoľko desiatok sekúnd pred touto kolíziou spolu s ďalším komplicom zmocnil úbohej študentky. Aj teraz sa chystal zauškovať opitého neboráka, čo ani len netuší, kde je a čo sa okolo neho deje. Padajú vulgárne výrazy a vyhrážky. Stavebný robotník sa preľakne a nahlas kričí, aby mu podráždený corgoň neubližoval. Z auta sa vykláňa šofér. Dohovára kamošovi, aby nebláznil a nechal opilca tak. Rozzúrený agresor znova nasadá, auto sa veľkou rýchlosťou rozbieha dolu Mlynskou dolinou. Opäť má zhasnuté svetlá. Šofér reflektory zapína, až keď si je istý, že zašiel dosť ďaleko na to, aby si tí, čo stoja na zastávke, nemohli prečítať jeho poznávaciu značku. Na konci Mlynskej doliny auto odbáča doprava a mizne v uliciach nočnej Bratislavy.

Dve brigádničky, z ktorých jedna bola pri internátnych skladoch na malej potrebe a druhá jej robila garde, sú približne na polceste medzi úzkou cestičkou, spájajúcou široký chodník s dolným parkoviskom, a hlavným vchodom do internátu, keď sa z tmy za ich chrbtami ozýva úpenlivé ženské volanie o pomoc: „Nechajte ma! Pomóc!“ Sestrička a pedagogička sa obzerajú. Niekoľko desiatok metrov pod nimi stojí auto, čo ich skoro zrazilo. Vidia tmavé tiene a potom počujú rýchly odpich a svetlý voz sa im stráca z dohľadu.

Svedkom tej istej scény, len z perspektívy najvyšších poschodí internátu Ľudovíta Štúra, je aj študent, čo na balkóne bafká nočnú cigaretu. Vidí, ako pri nejakom dievčati zastavuje neosvetlené vozidlo. Vystupujú z neho dvaja muži a nasilu doň ťahajú mladú ženu, ktorá kričí a prosí neexistujúceho záchrancu o pomoc. Keď sa jej tí dvaja zmocnia, auto sa rýchlo pohýna a zase prudko brzdí za zastávkou autobusu. Takmer zráža naliateho robotníka, vracajúceho sa na ubytovňu z pohostinstva Fajka, kde, ako vieme, skonzumoval dnešnú poslednú dávku alkoholu.

Na zábradlí pri hlavnom vchode ešte stále sedí trojica mládencov. Zo vzdialenosti približne 110 metrov aj oni pozorujú dianie na neosvetlenej časti širokého chodníka, kde zo svetlého auta vystupujú dvaja muži a zmocňujú sa dievčaťa, ktoré zúfalo volá o pomoc. Keď okolo nich prechádzajú zdravotná sestrička s budúcou učiteľkou, pýtajú sa dievčat, čo sa to tam dolu stalo. Obe sú príliš vystrašené na to, aby sa po tomto zážitku dávali do reči s tromi neznámymi mužmi. Len odvrknú niečo v tom zmysle, že sami dobre videli a počuli, čo sa stalo, a miznú v útrobách internátu.

Mladučké dievča, ktoré v noci 9. júla 1976 zmizlo spred internátu Ľudovíta Štúra, okrem páchateľov viac nik živé nevidel. Keď skoro ráno neprichádza do Košíc, snúbenec jej okamžite posiela na internát znepokojený telegram. Odpoveď neprichádza a jeho obavy sú s pribúdajúcim časom čoraz väčšie a predtuchy stále pochmúrnejšie. Študentka sa nevracia na internát ani v nedeľu večer, ani v nedeľu v noci, ba ani v pondelok ráno. Hľadá ju snúbenec. Hľadajú ju priatelia. A hľadajú ju aj rodičia. Otec nahlasuje v pondelok 12. júla 1976 nezvestnosť dcéry, študentky druhého ročníka medicíny. Volá sa Ľudmila Cervanová.