Květoslav Minařík

Drahokamy 2

Vydavatelská řada
DRAHOKAMY

svazek 3

CANOPUS

Vydal CANOPUS

Praha 2012

2. vydání ve formátu EPUB

E-knihu vytvořil Hajk Hovhannisyan

Obálku navrhl Richard Bergant

Odpovědná redaktorka © Zora Šubrtová

© Květoslav Minařík

ISBN 978-80-87692-17-2

Všechna práva vyhrazena.
Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována bez písemného souhlasu majitele autorských práv.

OBSAH

ÚVODNÍ CHARAKTERISTIKA

JAK NA TO

JAK JSEM BYL UVEDEN DO VYSOKÉ MAGIE TZV. PRAVÉ RUKY

ODKAZ

PŘIZNÁNÍ

BILANCE

MOST

O REALIZACI A DĚSU PRAHU

MONOLOG

DOKUMENT

CO DÁLE

DETERMINISMUS TIBETSKÝCH MISTRŮ

NASTALA ZLÁ DOBA

CESTA K POZNÁNÍ

MYSTICKÁ CESTA PROMĚNAMI ŽIVLŮ

VZNIK A VÝVOJ JEVŮ

O PŮVODU BYTÍ

O PŮVODU SVĚTA Z HLEDISKA PRAKTICKÉ MYSTIKY

FYZIKÁLNÍ ZÁKLADY DUCHOVNÍHO VÝVOJE BYTÍ

GENEZE

PROBLÉM JÓGY

MYSTIK A POČASÍ

PSYCHIATRŮM

OKULTISMUS

OKULTISMUS POD LUPOU

TIBETSKÁ MYSTIKA

DŽŇÁNAJÓGA

Stručná definice jógy a jejích systémů

Tři světy

Makrosvět džňány

Praxe džňány

Vysvětlení

Závěr

PODMÍNKY PRO MYSTICKÉ VEDENÍ A STYKY

ÚVODNÍ CHARAKTERISTIKA

Druhý díl souboru drobných prací nazvaných „Drahokamy“ obsahuje sdělení zasazená do autobiografického rámce, proto také alespoň stručně seznámíme s některými úseky života tohoto vynikajícího znalce duchovních nauk Východu i Západu a jejich praktického uskutečňovatele, autora těchto sdělení, jež svérázným způsobem navazují na jeho nauku, kterou nazval „integrální jóga“. Tímto názvem ji také odlišil od ostatních známých jógických systémů, s nimiž se v Evropě setkáváme na knižním trhu, které však pojednávají o józe většinou neúplně a opomíjejí hluboké morální požadavky, bez nichž se staly tyto jógické systémy jen bezduchou kulturistikou.

Autor těchto sdělení správně rozpoznal tuto závadu evropsky tradované jógy, a proto začal zcela nekompromisně a energicky uvádět do své vlastní praxe všechny morální a technické požadavky jógy. Tak především způsobem života, založeným na soustavném analytickém sebepozorování, umožňujícím mu objektivně poznat různé bytostné sklony, tendence a projevy psychické oblasti, odstranil závadné jevy nekompromisním dodržováním všech morálních předpisů. Tím se mu otevřela cesta ke správným a účinným meditačním a koncentračním postupům, jejichž pomocí dosáhl všech vynikajících výsledků včetně přímého poznání a hlubokého vhledu do všech skutečností mikrokosmu a makrokosmu.

Velmi draze to sice zaplatil těžkými zdravotními poruchami, neboť neměl zkušeného vůdce, znalého nejen správných morálních a koncentračně technických postupů, ale také rizik spojených s prováděním jógy v našich podmínkách. Kladem zmíněných tvrdých a bolestných životních zkušeností bylo zjištění, co lze v našem evropském prostředí a životních podmínkách provádět z jógických disciplin bez újmy na zdraví a bez jiných nebezpečí, plynoucích z nevhodných zásahů do subtilních vztahů psychických složek.

Dobře znal hlubokou devastaci psychické oblasti moderního člověka, proto se řídil v rozhovorech s lidmi šetrnou zásadou, jež zní: „Nikdy jsem neplenil v názorech druhého.“ Dovedl však najít a sloučit zdravé prvky různých duchovních nauk Východu i Západu, kriticky je srovnat a vybrat z nich prvky, které lze v našich dnešních životních podmínkách a prostředí bez rizika realizovat.

Písemná sdělení autora nejsou tedy výsledkem teoretického bádání ani kompilací z knih naučených neb vyčtených vědomostí o józe, ale vyplývají z hlubokého vhledu do skutečnosti a přímého poznání daných jevů světa imanentního i transcendentního. Souhrn všech zde uvedených skutečností a zkušeností také umožnil autorovi zasadit do autobiografického rámce hluboké pravdy, týkající se jak nekompromisně správného morálního života, tak extenzivního a intenzivního soustředění dle pouček integrální jógy, kterou lze v našich životních podmínkách a prostředí postupně realizovat, aniž je takto usilující člověk nebezpečně ohrožen, anebo mu je znemožněn další postup v duchovním vývoji na cestě k dokonalosti.

V autobiografických sděleních autor osvětluje vztahy a zákonitosti mnohdy velmi složité a obtížně sdělitelné lidem s četnými materialistickými nebo idealistickými či světsky realistickými předsudky, lidem dosud marně hledajícím vnitřní harmonii, kterou jim dosavadní způsob myšlení nedal. Proto také své poučky dokládá vlastními životními zkušenostmi mnohdy svízelnými a dramaticky zauzlenými.

V druhé části souboru drobných prací „Drahokamy“ jsou pro svou závažnost podloženou vlastními životními zkušenostmi nejdříve uvedena autobiografická sdělení, po nich následuje skupina sdělení zabývajících se vztahy k různým vědním oborům a filozofickým systémům z oboru duchovních nauk; dále jsou práce se speciálním zaměřením.

V dalších odstavcích jsou tedy na prvém místě uvedena autobiografická sdělení, jejich název a stručný obsah zachycující několika větami svéráznou podstatu sdělení.

Autor v následujících postupně jednotlivě uváděných konkrétních sděleních:

Jak na to seznamuje čtenáře s těžkostmi a obtížemi, jež ho od mládí provázely a přivedly ho k tomu, aby svůj život řešil pomocí jógy; díky nekompromisnímu dodržování všech příkazů jógy dosáhl realizace.

Jak jsem byl uveden do vysoké magie tzv. pravé ruky líčí své zásahy ve snaze založit hluboko v příčinném světě příznivější osudy lidstva, a to tím, že svými dobrými stavy mysli a nálad čelil zlým stavům mysli a nálad, jež ovládaly mysl a nálady neovládajících se lidí. Jak dalece se tyto dobré stavy mysli a nálad odrazily v dějinách našeho národa i světa doložil několika praktickými velmi zajímavými ukázkami.

Odkaz (r. 1954) oznamuje, že se mu podařilo formulovat a zanechat čistou duchovní nauku, dávající životní směrnice k jejímu uskutečnění.

Přiznání uvádí své zkušenosti a poznatky, jež jako vynikající znalec mahájány získal z vlastní praxe, že stavy vědomí a karma určují sféru pobytu bytostí.

Bilance uvádí okolnosti, jež mu nedovolily přímý přenos nauky od ducha k duchu a současně od ucha k uchu.

Most líčí své úsilí překlenout bájnou řeku Styx z břehu běžného lidství na druhý břeh božství „Ariadninou nití“ své nauky a přemostit mostem přímého zasvěcení.

O realizaci a Děsu prahu líčí své zkušenosti při přechodu Márova příkopu s jeho desetitisíci léčkami za prvé, druhé a třetí realizace, jež přečkal dík bedlivému uvědomování si těla s dodržováním všech požadavků správného postupu.

Monolog uvažuje o relativitě vzdáleností, jevů a vlivů v makrokosmu a mikrokosmu, do jejichž vzájemných relativních vztahů mu dala vniknout jóga správným zdokonalením pozorovacích schopností; to ho přivedlo k poznání, že za hranicemi „bytí“ stálých změn je klid absolutna.

Dokument seznamuje čtenáře s průvodními jevy prvé, druhé a třetí realizace mystika maximalisty.

Co dále vidí své úsilí zanechat světu spásonosnou nauku ohroženo závažnými chorobami, jimiž trpěl, a policejními zásahy totalitního režimu, kterým byl stále pronásledován.

Determinismus tibetských mistrů upozorňuje na vztah duchovních prvků jáství k periferii bytí za koncentrace až typu nirvikalpasamádhi, neboť periferie bytí má být zahrnuta do spásného dění.

Nastala zlá doba nabádá lidi, aby nastoupili cestu světla a dobra, neboť jen tak se mohou vyhnout větším hrůzám než v r. 1939–1945.

Cesta k poznání poukazuje, že věda zakládá poznání na laboratorních pokusech bez ohledu na morální odpovědnost, kdežto duchovní nauky na prohlubujícím se analytickém sebepozorování s nekompromisní morální kázní; to se odráží v závěrech poznání, že jevy makrokosmu i mikrokosmu mají původ v „primum mobile“, jež se dále rozvíjí dle zákonů setrvačnosti a gravitačních vztahů.

Mystická cesta proměnami živlů poukazuje na výhledy, kterých lze dosáhnout mystickým úsilím, a to zemní živel – tělo – udílí stálost, vodní živel – pociťování – vede k odosobnění, ohňový živel – energie a vůle – vede k rozrušení struktury těla napětím, vzdušný živel – inteligence a duševní život – je intelektualizující faktor rozpouštějící já.

Vznik a vývoj jevů indická filozofie vykládá interferencí sil v gravitačním, ev. v elektromagnetickém poli; jeho trvání je dáno zákonem o zachování energie a pudem sebezáchovy v živé přírodě. U člověka je možný vývoj metodami jógy.

O původu bytí. Původ bytí lze nalézt jen pronikavým vhledem nebo permanentně vše analyzující uklidněnou myslí a vědomím, oproštěným od reflexního myšlení a pociťování. Takto poznává se celá bytost jako neustálý proces změn odehrávajících se v neproměnném fyzikálním poli bytí, majícím povahu vědomí na úrovni bytí.

O původu světa z hlediska praktické mystiky sdílí poznatky vědy, že stvoření jsou kvanta korpuskulí podléhající gravitaci, jež víří ve fyzikálním poli vesmíru. Fyzikální pole je prázdnota korespondující s božským světlem klidu, jež adekvátními duševními a duchovními postupy lze poznat jako nirvánu zvoucí a vábivou.

Fyzikální základy duchovního vývoje bytí řeší vztahy elektromagnetických potenciálů, jejich napětí a frekvencí, v oblasti minerální, vegetativní, animální a též u člověka, který může rozvinout vysokofrekvenční vibrace oblasti vědomí, rozumu, mysli a vůle za pomoci jógických metod a takto je promítnout až do transcendentna.

Geneze vysvětluje jógický aspekt tvůrčího procesu od prvního až do sedmého dne dle podání uvedeného v 1. knize Mojžíšově zvané Genesis.

Problém jógy je demonstrován na rovnostranném trojúhelníku, který má tíhová střediska a, b, c, s gravitačním polem v α a β drahách a napětím v rovnováze, kterou naruší přiblížení nebo vzdálení některé strany.

Mystik a počasí. Počasí lze plně ovládnout absolutním zastavením veškeré duševní činnosti z vlastní vůle. Dnes stačí jen zadržení duševní činnosti s introvertním soustředěním a s manipulací s osobní náladou.

Psychiatrům. Postoj psychiatrie k mystice a buddhismu je nesprávný, neboť tyto discipliny správně prováděné vedou k jasu vědomí s ovládáním automatiky myšlení, cítění a celé psychické oblasti s rozvojem vnitřní harmonie. Naproti tomu mysticismus a mechanický životní názor vedou k duševní pasivitě s reflexní automatikou myšlení, cítění a rozvojem pudovosti s poklesem jasu vědomí a vnitřní harmonie.

Okultismus je souhrn ezoterních prvků mystiky, jógy, buddhismu a mahájány; vyžaduje absolutní sebevládu, odosobnění s rozvojem ušlechtilých pocitů a myšlenek, jež indukuje do celého lidstva. To je pravá idea okultismu, jeho opak je zneužití okultismu.

Okultismus pod lupou. Autor dle svých zkušeností upozorňuje na sílu myšlenky, které má být použito jen pro šíření dobra v přítomnosti i pro budoucnost, neboť to je lepší okultismus než vyvíjet jasnovidnost a dělat „magii“.

Tibetská mystika mahájány – severského buddhismu – seznamuje čtenáře se šesti naukami, jež lze rozdělit do dvou kategorií, a to: 1. jóga velkého symbolu, nauka o psychickém teple, jóga dlouhého HÚM; tyto pro Evropana nejsou vhodné; 2. jóga mystické oběti, nauka o přenosu vědomí, jóga prázdnoty jsou evropskému pojetí a pochopení bližší.

Džňánajóga uvádí definici jógy a základní rysy jednotlivých jóg. Praxe džňánajógy spočívá v pozorování těla zrakem, myslí a vědomím, jež se mění v extenzivní soustředění celé bytosti a nabývá na intenzitě, až se objeví transcendentní svět druhého a třetího kontinua, tedy svět sil, energií a oblast prázdna – kosmického vědomí.

Doc. MUDr. Antonín Bajer

JAK NA TO

myslím na mystiku, na duchovní vývoj, na zasvěcení, na sebepoznání

Curriculum vitae

Když jsem v roce 1922 vyšel ze školy, dovedl jsem číst dobře ze školní čítanky, ale noviny jsem číst nedokázal. Hlavně snad proto, že to nebyla čítanková četba.

Ještě téhož léta jsem utekl z domova pro domácí poměry.

Živil jsem se jako pomocný dělník na stavbě, z počátku v H. K. a později v J. n. N.

Když začínala zima, práce na stavbách přestávaly, a proto jsem se vrátil do blízkosti domova. Nastěhoval jsem se ke svému bratrovi. Tomu jsem doma překážel. Snad proto a snad z ohledu na moji existenční budoucnost mě začal nutit, abych se šel učit nějakému řemeslu. A hned mi dal na vybranou pekařinu nebo řezničinu.

Řezníkem jsem se stát nechtěl, a proto jsem se jím nestal. Když jsem se učil dva roky, vzepřel jsem se týrání svým učebním mistrem, a tak jsem se doučil jinde.

V té době jsem se už nacházel ve vrcholící vnitřní krizi. Chtěl jsem ji řešit tím, že budu chodit do putyk, mezi prostitutky a že tak tuto krizi utopím v kalu světské spodiny.

Měl jsem však tehdy jediného přítele, staršího o šest let. Snad o mé krizi věděl. A tak jednou za mnou přišel a řekl mi: „Ty jsi taková hloubavá povaha. Nezajímalo by tě tohle?“ S těmi slovy mi podal knihu od Yogiho Ramačaraky: Indických yogiů věda o dechu. Když jsem ji pak četl, svitlo mi: to jsem vždy hledal! Jenže podněcující návody k dalšímu postupu jsem v ní nenašel, i když jsem mnohá cvičení v ní uvedená prováděl.

Jednou, když jsem bez cíle bloumal ulicemi města, uviděl jsem ve výkladě knihkupectví knihu od O Hašnu Hary: Praktický joga. Co je jóga jsem už věděl a kromě toho stála 5,– Kč, což bylo pro mne únosným vydáním, a tak jsem si ji koupil.

Když jsem tuto knihu přečetl, poznal jsem zase, že jsem našel to, co jsem vždycky hledal. Rozhodoval jsem se tedy, zda nauku, již tato kniha obsahovala, mám přijmout nebo nikoli. Bylo mi totiž jasné, že nežiju v takových podmínkách, jež jsou této nauce příznivé. Jenže východisko v životě jsem stejně žádné neviděl, a proto jsem se klonil k tomu, že tuto nauku přijmu, ať už to dopadne jakkoli.

Asi čtrnáct dní jsem sledoval, jak se chová má bytost právě ve vztahu k požadavkům, kladeným touto naukovou knihou. Během té doby jsem dospěl k názoru, že bych ty podmínky s jistými výhradami splnit mohl, a proto jsem se definitivně rozhodl.

Druhého dne po tomto rozhodnutí jsem začal žít podle jejích předpisů.

Jako jedinou výhradu jsem stanovil, že budu plnit všechny příkazy, jež na své „čély“ kladla, ale když se neukáže žádný výsledek jako ovoce předepsané kázně, vrátím se k putykám a prostitutkám.

Brzy jsem se přesvědčil a také mi to bylo jasné, že setrvačnost starého způsobu života bude narušovat dokonalé dodržování všech příkazů, ale protože jsem byl na to pozorný, nezdálo se mi, že v novém způsobu života padám nazpět. Naopak. Nové prožitkové kategorie se zmocňovaly mého nitra a já jsem pouze pozoroval, jak se vše vyvíjí a co to všechno se mnou dělá. Smysl pro tyto prožitky jasně pouze příznakové si mě nepodmanil, a tak jsem pouze usiloval a pozoroval. Naději ve mně budila skutečnost, že se tyto prožitky stále zlepšovaly, což jsem akceptoval s uspokojením, aniž jsem z toho vyvozoval jakékoli závěry.

To zřejmě byla podmínka, aby takto se přetvářející bytost vydala ze sebe plod v podobě mé první mystické realizace. Trvalo to jeden a půl roku.

Již v jejím prvním okamžiku jsem náhle pochopil, že jsem dosáhl toho, po čem touží všichni lidé bez rozdílu, čeho však chce dosáhnout každý jiným, svým osobitým způsobem. Ale to už mi bylo zřejmé, že žádný z obvyklých způsobů snažení k tomu nevede, protože je vždy založen na osobních sklonech, jimiž se bludné zaměření a úsilí pouze posilují.

Na základě toho jsem uvažoval, že bych se měl uzpůsobit k tomu sdělit své zkušenosti v podobě nauky druhým. Realizační proces však trval s neztenčenou silou dále téměř po dobu dvou let. Těžká a odpovědná práce pekařského tovaryše mi však neumožnila, abych skončil se stavem, který mi dovoloval stále pouze číst dobře školní čítanku, ale špatně noviny. Ale realizační proces se konečně začal mírnit; nebyl už tak prudký, a proto jsem měl čas sledovat, jak to nyní se mnou je.

Dospěl jsem k přesvědčení, že v mé bytosti je stále ještě nějaký nepokoj, jiný, než když jsem na svou novou cestu vstoupil, ale přece jen to byl nepokoj, jenž nesvědčil o ukončení celého procesu mystického růstu.

V květnu 1928 jsem konečně dospěl k rozhodnutí, že se tento můj stav musí skončit.

Poměry byly příčinou, že jsem tehdy stál u studně a díval se na oblohu, jež byla jako vždy prostou klenbou nebes nad krajinou. Ale v tu dobu jsem už začal hřímat své zaklínání nikoho menšího než tisícinásobného Brahmy. Pod mocí tohoto zaklínání prostá nebeská klenba začala měnit svůj obvyklý vzhled. Stávala se zřetelněji a zřetelněji obličejem tisícinásobného Brahmy. A pak náhle něco ve mně začalo varovat. Uposlechl jsem tohoto varování a změnil zaklínání. Zaklínal jsem s úmyslem, aby ta podoba zmizela a místo ní se nade mnou znovu rozklenula nic neříkající, obyčejná obloha.

Pak už nebylo nic. Přece však: za několik dní potom jsem dosáhl jistoty: už nikdy nebudu nic hledat. Ani ve světě, ani v pralesích života, ani v lidech, ani ve společnosti; vůbec v ničem a nic. Potom – divte se všichni mystikové – šel můj život dál. Nauka, již jsem konečně objevil a jež se dala dobře nazvat „znovuobjevenou zavátou stezkou buddhů“, se mi i po teoretické stránce zcela ujasnila. Proto jsem se začal snažit najít někoho, komu bych ji mohl sdělit, někoho, kdo by byl schopný přijmout ji v podobě mystického zasvěcení. Ale jako Buddha jsem si mohl postěžovat: „Ať tuto nauku vykládám kuse nebo zevrubně, stručně nebo obšírně, je vše marné.“ Lidé jsou tak zaujatí vštípeným jim přesvědčením o životě a počínání, že nikdo opravdu nehledá, aby okovy nevědomosti zlomil. Proto jsem si vynutil velmi vážný rozhovor s tisícinásobným Brahmou. Řekl mi, jaké mám v této věci možnosti. Po nějakou dobu jsem se pak rozhodoval, a když mé dva pokusy s nadějnými muži v tomto směru selhaly, obrátil jsem pozornost do ženského světa.

Na tisícinásobného Brahmu jsem se už neobracel, protože se podle mého soudu v tom vyznat nemohl. To však jen mimochodem.

Téměř žádná z dívek u mne nemohla uspět. Bylo mi jasné, že přes můj ideální pohled na ně „mají v hlavě jenom hlínu“. Dokážou se snad dobře točit kolem kamen, vychovávat děti a snad i někdy hospodařit, ale moje realizace a mystika jim jsou tak vzdálené, že dorozumění není možné.

Pak však přece jen se objevila jedna. V srdci měla světlo náboženských sklonů i oheň, jako je boží, a – pod paží Bibli svatou. To jediné bylo přijatelné.

Jejím příchodem do mého života má stále více neprodyšná izolace přestávala, jak mi to tisícinásobný Brahma předpověděl. – Jenže nic nemělo být lehké. Má průvodkyně životem a světem vedle mne dvakrát zešílela. Kdo však by nezešílel, když žije vedle mne a lne ke mně?

Pro obyčejné lidské oko jsem nevedl ideálně svatý život, nýbrž pouze život všední. Ale můj mystický život šel přesto dál, i když už ke všemu jsem měl i syna. Přiznám se: měl jsem syna. Teď podle mne pouze někde žije. Ne však jako můj syn, syn svého otce. Má totiž manželku, která nikdy nechtěla vzít v úvahu, že on má také rodiče. Na to jsem mu v jednom dopise doporučil, aby ji k tomuto zjištění přivedl tím, že ji zbije až do bezvědomí. To on neudělal. Proto nemá otce a já nemám syna. Z toho mi vzešel pocit, v jakém má žít Dokonalý.

Teď už dožívám a žiju pouze nauku. Mohu si jen klást otázku: žijí ji také ti, kdo jdou za mnou? Asi se jim nedaří přečíst si knihu nějakého O Hašnu Hary a pak jednoduše její návody v životě uplatnit bez úvah kolem jejího filozofického obsahu. Mají však pravdu: nejen O Hašnuova kniha o józe je tak suchá, že neposkytuje potravu pro myšlení a filozofování, sebeohlupování vymyšlenými pocity nebo pro vybudování falešného přesvědčení, že je člověk posvěcen nějakým zasvěcením. Snad i to se jednou spraví! Ale to už já zde nebudu. – Jak to vím? Věru nesnadno dokáže člověk opustit dosavadní způsob života, kdy mu sklony diktují každé počínání i názory i přesvědčení, a začne žít život Dokonalých, kteří jdou a jen se dívají. To nesnadno, zdá se, vyžaduje čas, který člověk za celý svůj život sotva získá, když večer nejde spát jako nedokonalý a ráno nevstane jako Dokonalý. Ale to už není má věc. Je tu možno připomenout, že neexistuje vývoj, nýbrž pouze vůlí vynucená změna. A pozor na toto: naukovou knihou není pouze ta O Hašnu Harova. Ale to nechť si každý rozřeší sám.

Řekl jsem už však, že žiju v pocitech Dokonalého. Proto jsem si jist, že končím v poznání Buddhově. V Kristově nikoli, čehož důkazem je to, že i když jsem tak mnoho a intenzivně pracoval v říši příčin, přece se nikomu nepodařilo přivést mne na šibenici. Proto mé poznání není kristovské, nýbrž buddhovské. A provaz šibenice se nad mým krkem chtivě houpal.

Zůstane však po mně mé poznání a tento můj bytostný stav jako dědictví jiných? – Asi nikomu není lehké uskutečnit toho O Hašnu Haru. Ale pozor! Nedá se říci, že jenom jeho nauka je správná. Alespoň jako učebnice mystické filozofie. Ale když se něco v životě má uskutečnit, něco, co člověka dovede až k poznání Buddhy, musí se podle předpisů spásné nauky žít. Rozhodně nestačí se její pomocí pouze filozoficky vzdělávat. V takovém případě se totiž žít reálný život přestává a zbude filozofování. To není k ničemu, s výjimkou vyhledávání hádek o správných a nesprávných mystických naukách a snahách.

Je nezbytné necvičit se v chápání teorie nauky, nýbrž v jejím uskutečňování v přirozeném, tj. citovém životě.

JAK JSEM BYL UVEDEN DO VYSOKÉ MAGIE TZV. PRAVÉ RUKY

Když jsem vstoupil na cestu jógické výchovy, považoval jsem za nezbytné přijmout její systém osmi kroků, z nichž prvním je morálka, jama. A tu jsem již narazil na to, že při dodržování příkazů jama zesiluje pesimismus; to vyplývá z nezbytné likvidace nadějí, které vždy silně bují, když je mladý člověk orientován do světa.

Stupňování pesimismu následkem zříkání se všeho, co člověka láká, když je orientován do světa, mi připadalo vlastně jako úpadek, protože nespokojenost a s ní souvisící pesimismus se tím převádí na jiné pole; člověk se tak může stát truchlivým kajícníkem.

Snažil jsem se proto být radostný tím víc, čím více jsem se zříkal světa. Tím se mi podařilo udělat svou náladu nezávislou na zevních podmínkách.

Komu se podaří udržovat svou náladu nezávislou na zevních podmínkách, stane se velmi citlivým na prostředí i na jednotlivé lidi. Proto jsem začal poznávat, že nálady jsou ovlivňovány vlnobitím vlivů, které působí na každého jednotlivce. Z toho jsem se poučil, že své duševní stavy musím chránit nejen před nezřetelnými změnami svého vlastního nitra, nýbrž i před zesílenými vlivy prostředí.

Když jsem se naučil chránit před ovlivňujícími momenty prostředí, poznal jsem, že stejně jako prostředí ovlivňuje jednotlivce, jednotlivec může ovlivňovat prostředí. Poznal jsem, že nasadí-li někdo proti velmi silnému vlivu prostředí příslušný druh vůlí mocně udržované nálady, projeví se to v přenášení jeho nálady na společnost, v níž se nachází.

Tak jsem poznal základy vysoké magie. Magie, která už nemá sloužit záměrům osoby magikovy, ale může být použita k dobru světa. To platí za podmínky, že v ní vůbec nebude rozhodovat osoba magikova, ale naopak magik, řídící se příkazem „nečiň jiným to, co nechceš, aby ti jiní činili“, bude mít na zřeteli dobro, které milují dobří lidé.

Vždy jsem používal znalost magie. Jako zkoušky u osob, které předstíraly, že jsou zasvěceny, jindy ke své osobní obraně, která je dovolena, když stačí obrátit mysl a cítění nepřátel jiným komplexem myšlenek a pocitů, než jakým jsou uchváceni. A konečně – hlavně – jsem jí užíval v oblasti světové morálky nebo politiky.

Na cestu používání magie v oblasti světové morálky a politiky jsem byl uveden hned poté, kdy jsem dosáhl úspěchu v udržování žádoucího optimismu proti neurčitým popudům, které tento optimismus přemáhají. Tyto neurčité popudy pocházejí z mentálního prostoru lidských bytostí; tento prostor je po celou dobu, kdy jsem se stal jóginem, nasycen sugestivně působícími vlivy, které jsou z jiného hlediska předzvěstmi zkázy.

Zjistil jsem, že předzvěsti zkázy jsou velmi konkrétní, a protože jsem už tehdy dovedl abstrahovat od „božího jícnu“, vyzněla celá věc takto: vida silné předzvěsti zkázy lidí, ptal jsem se toho, kterého jmenujeme Bůh: „Je možné, aby se tomu lidstvo vyhnulo?“ Odpověď: „Když se lidstvo polepší.“ Otázka: „Může se polepšit?“ Na to Bůh neodpověděl.

Od té doby jsem kladl proti mechanicky se uplatňujícímu komplexu myšlenek a podnětů u lidí ucelenou soustavu myšlenek a duševních stavů zdravějších kvalit. Byl jsem však sám a vášně zla si razily cestu k brzkému uplatnění. Pak se ukázalo, že tyto vášně jsou zesilovány a rozdmychávány jen menšími skupinami lidí. Veliká většina lidstva zůstává pasivní a stává se proto pouze nástrojem k rozšiřování zla nebo dobra. Poznal jsem, že jsou nástrojem vhodnějším pro rozšiřování zla než dobra z toho prostého důvodu, že u nich převládají elementární sklony. Tím se ukázala situace velmi složitou. Tím složitější, že se mi za sklony a popudy ukazoval duchový činitel, kterého jsem izoloval jako atavismy, v nichž jsou ukryty tendence, uvedené v život elementárními sklony předků a prapředků.

Pro magii nejsou tyto tendence nedosažitelné. Je to mentál jiné kategorie a jeho tendence lze blokovat stejně jako tendence denního vědomí a myšlení. Tyto tendence však svědčí o tom, že běžní lidé nikdy nevědí, zda konají dobro nebo zlo a zda se jejich jednání později neukáže jako zlé, ačkoliv si přejí, aby bylo dobré.

Toto poznání mi vysvětlilo celou problematiku lidských osudů v celosvětovém měřítku a současně mi zcela ujasnilo jak pracovat ke změně poměrů ve světě.

Nejprve jsem použil komplexu příznivého myšlení a dobré nálady při projednávání jakéhosi zákona v parlamentě našeho státu a projednání bylo kladné. Nevím už, o jaký zákon šlo, ale na tom snad nesejde. Mně samému pozdější zkušenosti dokázaly, že dobro se mnohem snáze prosazuje, jestliže světová politika necílí k násilí a válce. Když cílí, pak v dobru nastává zdrženlivost, kdežto zlé věci se začínají uchycovat ve světě jako následek rozličných opatření „nadhumánního“ charakteru.

Přišel rok 1933 a 1934. Ať tehdy začalo vrhat stíny zla nové Německo, nebo tu byly ještě jiné vlivy, mně samému se zdálo, že nejhorší předzvěsti pro nás (náš národ) se ztělesňují ve výsledcích parlamentních voleb v našem státě. Byl jsem až vykolejený zlými předzvěstmi. Byl jsem však přesvědčen, že moc ke změně politických, a tedy i lidských poměrů, mám v ruce já sám. Avšak žádná okolnost se nedá prosadit bez příslušných podmínek. Žádal jsem tehdy proto svého zaměstnavatele, také mystika, aby mi poskytl trochu úlevy, že bych potřeboval čas, abych mohl udělat něco velmi prospěšného pro lidstvo. Ale jeho guruem byl K. Weinfurter. Proto vše dobré i zlé připisoval pouze boží vůli, ačkoli jak on, tak i jeho guru, se bez ohledu na tuto vůli snažili vždy včas „chytit zisk za pačesy“. Byl jsem tedy odmítnut, i když nešlo o nic, co by ho příliš zatěžovalo. Člověk, který kde si v hostinci rozdupal dost svých výrobků, aby dokázal, že si to může dovolit, protože je „továrník“, mne nepodrobil této zkoušce možností. Naopak mi se svým guruem začal připisovat různé nečestné záměry a úmysly a posléze mě na radu svého gurua propustil ze zaměstnání, ačkoli dobře věděl, co to tehdy znamenalo. Byla přece těžká hospodářská krize.

Zlo tedy přišlo. Ať už jsem se mýlil či nikoli, viděl jsem, že mu byly otevřeny dveře tehdejším vítězstvím agrární strany ve volbách do parlamentu. Právě od té doby jsem se cítil spolu se všemi lidmi našeho národa jako v černém mraku zla a nečekal jsem už nic jiného než katastrofu, do níž se řítí celé lidstvo.

Po několika letech se pak moje existenční poměry zlepšily. Kombinoval jsem proto různé vlivy podle toho, jaké kontury měl právě ten mrak všeho zlého. Stupňoval jsem a snižoval napětí, abych pružně čelil blížícímu se a zesilujícímu zlu, a protože jsem si ani na chvíli nemohl odpočinout, vyústilo to dlouhodobé a nesmírně silné napětí v anginálních stavech srdce.

Byl rok 1938. Byl jsem nesmírně vzrušen, ačkoli se prostor zdál jemnější než kdy předtím. Chodil jsem neklidně po pokoji, udržuje v mysli nesmírné napětí. Ani jsem si nevšiml, že se uprostřed pokoje objevila rakev; jednoduše jsem se jí vyhýbal. Pak náhle se v ní začala hýbat mrtvola. Uniformovaný někdo, kdo se probíral ze strnulosti a přehazuje nohy přes okraj rakve, řekl: „Tak už jdu.“ Hitler.

Měl jsem ho před sebou a byl v mé moci. Jenže s černým mrakem, který měl zahalit lidstvo a vybít se v silném konkrétním zlu, měl sotva co společného, s výjimkou toho, že chtěl „udělat pořádek v Evropě“ podle svých představ a záměrů. Byl tedy „za mašinou“, kterou jistě sám vytvářel; proto sotva mohl něco změnit na směru, kterým se ta „mašina“ chtěla ubírat.

Konec ukázky