Zbojník Juro Janošík

Juro Janošík, z ktorého slovenský ľud vytvoril si báječnú postavu junáka slobody, v skutočnosti bol obyčajným zbojníkom. Narodil sa roku 1690 v Terchovej v trenčianskej stolici. Pred svojím dvadsiatym rokom dal sa medzi zlopovestných kurucov — Rákocovských vojakov, — kde sa mu asi nevidelo, lebo ich skoro opustil a potom zdržiaval sa u brata v Terchovej. Na to po trenčianskej bitke roku 1708., kde bol Rákoczy II. úplne porazený, zverboval sa do vojska kráľovského. Slúžil na zámku v Bytči ako väzeňský strážnik — Wachmann, — kde vtedy práve v žalári sedel zločinec Tomáš Uherčík, ktorého Janošík strážieval a mnohé dobrodenia mu robil. Avšak Janošík svojimi rodičmi do vojenčiny vymenený navrátil sa domov, kde pokojne prebýval a rodičom v gazdovstve pomáhal.

Z väzenia vypustený Uherčík prišiel na Michala, dňa 29. októbra 1711. do Terchovej navštíviť svojho známeho dobrodinca Jura Janošíka, vyvábil ho z domu a potom ho sviedol na zboj a do kamarátstva sprisahal. Uherčík v bytčianskom väzení videl, že jeho strážca Janošík, preukazujúc jemu, väzňovi-zločincovi, rozličné výhody, prejavil tým mu svoju sympatiu a Uherčík musel Janošíkovu povahu dobre pobadať, keď, z Bytče oslobodený, rovno zamieril do Terchovej k Janošíkovi, aby ho na zboj zverboval. Ale Janošík musel mať i skvelé telesné vlastnosti a duševné schopnosti, keď zkúsenému Uherčíkovi tak zaimponovaly, že sám súc náčelníkom zbojníckej bandy, ponúkol mu jej vodcovstvo na miesto seba a i on sám Janošíkovi sa podrobil. Janošík ako bývalý kuruc i ako bývalý kráľovský vojak musel byť už náležite otužilý a orientovaný, keď svodný Uherčíkov návrh tak ľahko prijal a hneď s ním i na zboj sa odobral a už 5. októbra pod Strečnom ozbíjali kupca, Jána Šipoša.

Uherčík potom s Janošíkom a ich tovaryšmi všelikde zbíjali, až vidiecki — stoliční — hajdúsi Uherčíka na Žiaroch v Turci zastrelili. Janošík bol smrťou Uherčíkovou prísahy, ktorou sa mu bol ku kamarátstvu zaviazal, uvoľnený a mal vraj vôľu domov sa vrátiť k pokojnému životu, no, neurobil to zo strachu pred pokutou za svoje zbojstvá a preto zbojníčil ďalej.

Podľa soznania Jána Šipoša, mešťana žilinského, v spolku Uherčíkovom boli títo zbojníci predne v polomnej čate Janošíkovej neúčastní: 1. Paľo Brnátik, 2. Vrábeľ zo Staškova, 3. Kovalský z Rakovej, 4. Bagar, 5. Turjak (druhý), 6. Gáborčík, 7. Vávrek z Poľskej.

Sám Uherčík o sebe soznal, že Toporisko a Drozd, dva starší zbojníci našli ho pri koňoch (kone pásť) a deväť ráz musel im prísahať (vernosť). On sám že nikoho nenaviedol na zboj, ale videl vraj vôľu Janošíkovu ísť po zboji, teda vzal ho sebou na Moravu, kde dostali plátno na košele.

V Janošíkovej družine sa nachádzali mimo Uherčíka: 1. Kubo Chlostiak, ktorý dostal na Žiaroch v Turci z Révayho vecí druhú pušku. 2. Hunčík či Huncaja i Huncaj ináč Turjak prvý rečený bol orgazdom v Staškove; pri deľbe na Žiaroch dostal z Révayových vecí šabľu, pušku a strieborné niti. On prestrelil pátra z Domaniže, keď tento vodu pil na studni, ale mu nič nevzal. V Krásnej na Kysuciach mal u ženy Presuchého schovaných 80 zl., pre ktoré — keď mu ich potom nechcela dať — zbili ju, zmučili a peniaze odobrali. Turjak zdržoval sa častejšie u svojho strýka v Rakovej. Z Klenovca ušiel do Poľskej. 3. Plavček z Dunajova spolu s Turjakom strelil na pátra v Domaniži; vzal tiež Skalkove (zemského pána v Trenčianskej) veci i so škatuľou. 4. Kováčik či Moravčík z Moravy, ozbíjal v Lubjetovej Vilku Síta, Sleziaka.

Koniec ukážky