Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Svätojanské ohne na Slovensku (ukážka)

Pavel Socháň

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2011 Petit Press

Copyright ePub version © 2015 iAdverti

Copyright © 2011 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Erik Bartoš, Lenka Andrášová, Katarína Tínesová, Karol Šefranko

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0079-7

Pôvodná publikácia

Pavel Socháň. Svätojanské ohne na Slovensku. Družstvo na vydávanie kníh a časopisov. Bratislava 1924. 24 s.

Bibliografické poznámky

Svätojanské ohne na Slovensku

Opisuje: Pavel Socháň.

1924

Nákladom Družstva na vydávanie kníh a časopisov v Bratislave

Tlačou „Universum“ Bratislava, Jaskový rad 71

Svätojanské ohne na Slovensku

Ku dňu Sv. Jura na Slovensku zachoval sa starodávny zvyk oslavovania Jara-Vesny aj pálením takzvaných Júrskych ohňov. No ďaleko viac rozšírený je zvyk na oslavu letného slnovratu pálením ohňov Svätojanských a s nimi spojených obradov, i majú tu podľa krajov rozličné názvy ako: Ohne Svätojanské, Páliť Vajana, Vajano, Vajanuo, Vajanka, Vajanok, niekde volajú ich aj Turícami. Vajano rozložené na Va- a Jano znamená: svätý alebo svetlý Jano (podobne ako Va-noce znamenajú sväté, svetlé noce). Vo východných župách Slovenska majú tieto ohne meno: Sobotky v Radome v Šariši: Sobutky, v Markušovciach v Spiši: Sobotačky, v Poľsku: Sobotky. Ján pochodí z hebrejčiny: Jechochanan, t. j. Bohdan; od toho je aj v nemčine: Johannes. Názvu Ivan užívajú menovite pravoslavní Slovania a — Maďari; tak majú Srbi: Ivan-dan a Maďari: Szent Iván napja (deň sv. Ivana, ačkoľvek Jána volajú ináč Jánoš). Sobotky jedni odvodzujú od hebr.: Sabbat — sviatok, iní od soviet — shromaždenie (congressus), diminut, sovietky — sobotky.

U Juhoslovanov ohne letného slnovratu volajú sa: Kresi, od čoho i mesiac jún zovie sa tam Kresník. V Dalmácii tieto ohne nazývajú sa Lietska Koleda alebo Veliká Koleda, ktoré zapaľujú sa na návrší Koledíšť. Na Rusi zovie sa Kupalo, pod ktorým menom rozumie sa tam i boh úrody zemských plodín, jemu žertoval pred žatvami (pred sobiranijem chleba“) na deň sv. Agripiny, ktorú národ preto nazval Kupalnicou. Na Rusi i teraz v predvečer sv. Jána shromaždia sa mládenci a panny a pletú vence z rozličného kvieťa, ktoré kladú si na hlavy a okolo pásov. Rozložiac k večeru oheň, pochytajú sa za ruky, skáču okolo ohňa a ospevujú Kupalo. Potom ohne preskakujú a veľa besov činia.

Tieto ohne na Slovensku pálievajú na vyvýšených miestach, na kopcoch, na stráňach, vrchoch alebo i na holiach a vrchoch pastieri a na horách drevorubači. Vo všetkých obciach majú na to už svoja starodávne miesta, ktoré aj podľa toho zovú; tak ku pr. na Bystričke v Turci: Vajanský Vršok, v Jabríkovej vo Zvolenskej pod horou Háj zvanou je malá pastvina, podnes Vajanom menovaná; v Závade v Trenčianskej majú vršok: Na Vajanku.

Pri slávnostiach Pálenia Vajana spievajú sa na Slovensku zvláštne „Vajanské Spevy“, alebo „Svätojánske Pesničky“. Sú piesne, ktoré osobite spievajú sa v týždňoch pred svätým Jánom, ktorými chodia „Príchod Jána ohlašovať a Chváliť Jána“. Osobitné piesne spievajú, keď tiahnu ohne klásť, iné pri kladení ohňov, iné počas tanca okolo ohňa, iné počas preskakovania ohňa, iné pri párení sa, pri pochode s fakľami, pri ovievaní fakieľ a konečne iné nazad idúci. I slovinská mládež tiahne po západe slnca spievajúci k ohňu. — Vo Veľkej u Strážnice na Morave konaly sa v noci svätojanskej dievčenské závody spevecké. Z každej časti osady sišly sa dievky na inom kopci. Tam nakladúc oheň svätojanský, spievaly piesne sväté i svetské. Súsedia vychádzali z osady a načúvali, ktorá družina najkrajšie spieva. Tá potom dostala pochvalu.

Svätojanské ohne predchádzajú dvojtýždňové predspevy dievocké: Chválenie Jána. V Liptovskom Jamníku dvoma týždňami pred Jánom Krstiteľom sijdú sa dievčatá každý večer na Hôrku vršok pri dedine a spevami chvália Jána. Pritom posadajú si na zem do radu alebo do polkruhu a v pesničkách oženia všetkých mládencov počnúc od nižného konca až po vyšný a pri takomto speve sotrvajú až pozde do noci. Piesne tieto sú:

Ej, Jáne náš, Jáne!

kde ťa chváliť máme?

Na jamnickej stráne,

tam ťa chváliť máme.

Koho oženíme?

Jána Ďurišovie.

Kohože mu dáme?

Zuzku Gajdošovie.