Date: 2014-02-25T23:00:00+00:00

Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na
zlatyfond.sme.sk

Do Ameriky

Daniel Šustek

Objavte úžasný svet slovenských a českých ekníh s aplikáciou

Knihy v slovenčine a češtine

Copyright © 2009 Petit Press

Copyright ePub version © 2014 iAdverti

Copyright © 2009 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Zuzana Babjaková, Simona Reseková, Alena Kopányiová, Erik Bartoš, Alžbeta Malovcová, Martina Kališová, Daniel Winter, Lucia Kancírová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácii na http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0016-2

PÔVODNÁ PUBLIKÁCIA

Daniel Šustek. Potulky svetom. Osveta. Martin 1957. 245 s. Ing. Štefan Veselý napísal úvod. Dr. František Oktavec, šéfredaktor. Jozef Kunik, technický redaktor. Gustáv Longauer, jazykový redaktor.

Bibliografické poznámky

Do Ameriky

„… avšak nepokojná krv ťahala Šusteka ďalej do sveta. Keď už mal pohromade 350 zlatých, začal uvažovať, kam odísť. Lákala ho Austrália i Amerika. Rozhodol sa však pre Ameriku, najmä keď na túto cestu našiel i spoločníka v osobe priateľa Karola Hermanna, Prusa z Koblenzu, tak isto stolára.

A tak 8. novembra 1872 opúšťajú obaja priatelia Bejrut. V Alexandrii prestupujú po šesťdennom čakaní na anglickú loď Thebes, ktorá ich 6. decembra doviezla do anglického prístavu Liverpool. Za týždeň, čo tu čakali na loď do New Yorku, Šustek chodil po meste s otvorenými očami. Všíma si obrovské protiklady medzi životom boháčov a prístavných robotníkov; nazrie do chudobných domov i vykričaných krčiem, aby „na vlastné oči poznal život proletariátu“, ako píše. A tento život liverpoolských robotníkov, najmä jeho najväčšiu neresť opilstvo, opisuje Šustek až s otriasajúcou pravdivosťou.

Tu čitateľovi zas chýba hlbšie objasnenie príčin, prečo liverpoolskí robotníci takto žili. V čase, keď už boj robotníckej triedy proti vykorisťujúcemu veľkokapitálu nadobúdal konkrétne formy, Šustek ešte nedospel k triednemu chápaniu tohto boja a viac pozornosti venuje jeho neblahým sprievodným znakom než skutočným príčinám, z ktorých pochádza bieda pracujúceho ľudu.

Ráno 12. decembra 1872 nastúpil konečne Šustek i s priateľom Hermannom, ktorý mu už musel vypomôcť peniazmi, na loď City of New York a 29. decembra po osemnásť dennej búrlivej plavbe pristáli v New Yorku.

Keď dnes čítame, ako sa v druhej polovici minulého storočia cestovalo do Ameriky, ani sa nám to nechce veriť. Veď cesta cez Atlantický oceán trvala temer tri týždne! A pohodlie na lodi? Pre tých, čo si nemohli zaplatiť osobitnú kajutu, musela stačiť obyčajná priča v spoločnej miestnosti, kde sa tiesnilo až dvadsať ľudí. Stravovanie? Čakanie vo fronte s miskou v ruke. Koľkotisíc našich vysťahovalcov dostalo sa takto do Nového sveta! Ale to by nebolo bývalo to najneznesiteľnejšie; oveľa horšia bola niekoľkodenná strašlivá búrka uprostred oceána, keď každý z cestujúcich čakal už-už svoj koniec. Hoci sa vraví, že každé slovo je prislabé na to, aby vyjadrilo besnenie rozzúreného morského živlu, predsa Šustek opísal prežitú búrku na mori tak živo a strhujúco, že by to lepšie dokázal len málokto.

Prvé dni na pôde Ameriky sú pre Daniela Šusteka plné novôt. So záujmom sleduje ľudí a veci, s ktorými sa prvý raz stretáva. Tu však už nie je slobodným vandrovným remeselníkom, lež jedným z tisícov vysťahovalcov, ktorých Amerika bez veľkého výberu hlce. Prechádza cez „Dom vysťahovalcov“ a poberá sa ďalej na západ do Chicaga, kde podľa informácií agentov sú lepšie výhľady na prácu než v New Yorku.

Celú cestu z Bejrutu až do New Yorku, svoje prvé dojmy z tohto mesta, ako aj cestu v treskúcej zime vo vysťahovaleckom vlaku do Chicaga, ďalej prvé časy v tomto meste, kde až po trudných ôsmich týždňoch našiel prácu, opisuje Šustek v črtách, ktoré opäť pod názvom „Z remeselníckej cesty do Ameriky“ uverejňoval na pokračovanie Lichard vo svojom Obzore v rokoch 1874 a 1875.“

Štefan Veselý

PLAVBA Z BEJRUTU NA OSTROV MALTA

V Bejrute som žil niečo vyše poldruha roka. Usilovne som vykonával svoje stolárske remeslo a môžem povedať, že môj zárobok mi zabezpečil i keď nie skvostný život, ale veľmi pohodlný. Po zaokrytí všetkých výdavkov, ako za šatstvo, byt a stravu, akú si vyžaduje usilovná telesná práca, zhospodáril som si ešte 350 zlatých. S týmto kapitálom vo vrecku som si zaumienil poobzerať si ešte kus sveta, najmä Nový svet — Ameriku. Tým by sa splnili moje dávne túžby!

Dňa 8. novembra 1872 vkročil som na palubu veľkej rakúskej lode Minerva aj s priateľom Karolom Hermannom, Prusom z porýnskeho mesta Koblenz. Odchádzali sme z doterajšieho nášho bydliska Bejrutu najsamprv do Afriky.

Keď sme si za 20 frankov (asi 8 zlatých) vymenili lodné lístky, hľadeli sme sa zoznámiť s niektorými spolucestujúcimi. Boli to zväčša Arabi, potom Európania rozličných národností a niekoľko aziatských kresťanov. O desiatej ráno vytiahli námorníci kotvy. Zbohom, Ázia! Loď zamierila juhovýchodným smerom do Afriky. Na tejto plavbe, ktorá trvala dva dni a dve noci neprihodilo sa nič zvláštneho a dňa 10. novembra o jedenástej predpoludním stála už Minerva zakotvená pred egyptským mestom Alexandriou. Dali sme sa hneď previezť na šajkách do mesta, kde sme sa dozvedeli naozaj nepríjemnú novinu: najbližšia anglická loď mala odplávať iba o 6 dní, a za celý ten čas budeme musieť tu čakať. Pri náramnej drahote v tomto meste pôsobilo to nemilo i na naše vrecká. V samom meste sa od čias mojej prvej návštevy nič nezmenilo; bolo tu len veľmi teplo. Ešte teraz po Martine bolo tu v tieni 28 °R.[1]

Po našom netrpezlivom čakaní dohotovila ohromná anglická loď Thebes dňa 16. novembra svoje prípravy na plavbu do mesta Liverpool. Okrem veľkých zásob kávy, hrozienok, fíg a všakového korenia naložili na túto loď 28000 centov surovej bavlny. Z tohto každý ľahko pochopí, aké velikánske škody utrpia kupci, keď takýto parník na mori stroskoce. A ktože by ocenil pri tomto nešťastí ľudské životy ktoré padnú za obeť?

Asi o tretej popoludní dali sme sa s mojím spolucestujúcim zaviezť aj s kuframi na šajke z mesta na loď Thebes. Za prevezenie k lodi sme zjednali na jeden a pol franku; sotva sme však boli asi na 50 krokov od brehu, začali naši polomurínski plavci vystrájať také isté fígle, aké som už poznal. Začali odrazu žiadať 10 frankov.

„Mne sa vidí,“ hovorím priateľovi, „že tí šarvanci chcú odo mňa na rozchodnú niečo dostať.“

„Prosím ťa, len sa nedávaj do bitky,“ odvetí úzkostlivo Karol. Ja som však po arabsky skríkol:

„Veslujte nazad!“

Obrátili bez odporu šajku, a veslujúc k brehu, začali spúšťať najprv na osem, šesť, štyri, až na tri franky.

Dôjduc ku brehu, pekne-rúče zastali a nechceli nás pustiť ani von, ani zaviezť k lodi. Aby sme tak túžobne očakávaný odchod nepremeškali, hodil som týmto dráčom ešte jeden a pol franka a rozkázal som veslovať k anglickej lodi. Poslúchli. Dali sa mlčky do práce a viezli nás opätovne k lodi. Niekoľko siah od lode znova zastavili a žiadali ešte tri franky. Na túto bezočivosť začalo už vrieť vo mne; pochytil som svoju vandrovskú palicu, aby som chlapíkov priučil európskemu poriadku. Ale môj pokojamilovný spolucestovateľ sa postavil medzi mňa a veslárov, chytil mi za hlavného volania: „Schlage nicht, schlage nicht!“ (Nebi, nebi!) moju rozohnanú ruku a hodil im ešte pol franku na dno šajky. Keď títo roztrhaní šarvanci videli, že veru okrem „drevenej masti na chrbát“ nedostanú nič, dopravili nás bez odkladu k lodi. Sotva sme boli na palube, dovážali sa ďalší cestujúci na šajkách a všetkým sa tak isto vodilo ako nám; prievozníci aj od nich pýtali desaťnásobok dojednanej sumy. Na jednej šajke sedelo niekoľko anglických inžinierov, vracajúcich sa z Afriky domov. Polomurínski šarvanci začali s nimi neďaleko lode takú istú komédiu ako s nami. Ale jednoducho Angličania spravili s nimi krátky proces. Pochytili trstenice a začali im „merať“ chrbty, a to tak výdatne, že sa to len ozývalo ponad morské vody. Následkom tejto procedúry boli hneď pri lodi, a to aj bez peňažného prídavku.

Keď už bolo na lodi všetko pripravené a cestujúci zhromaždení, dal kapitán o piatej večer signál na odchod. Hneď sa ozval hrmot parostrojov a loď sa pohla západným smerom. A zakrátko, pretože loď mala veľkú rýchlosť a už sa bolo aj zotmelo, stratilo sa nám egyptské pobrežie z očí.

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Pôvodná publikácia

Plavba z Bejrutu na ostrov Malta