Nata Sabová

Hry o lásku

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Copyright © Nata Sabová 2013

Design © Koruna design 2013

Cover photo © Nelli Valova a bst2012, Fotky&foto

Slovak edition © Vydavateľstvo KORUNA s.r.o.

ISBN: 978-80-971258-4-4

Venovanie:

Táto kniha je venovaná Drahomírovi, Dademu,

ktorého pre jeho veselú myseľ a široké srdce

miloval každý, kto ho poznal.

I.
NA SLOVENSKU

Na hasičskom plese

Keď sa s ňou Drahomír po prvýkrát stretol, mala len šestnásť rokov. On osemnásť. Zaujala ho na prvý pohľad, na prvý dotyk s jej krásnym, tancom vytvarovaným telom, na prvé vdýchnutie jej vône s jemnou prímesou fialiek. Keď sa nad tým logicky zamyslel, absolútne nemal dôvod na to, aby sa s ňou chcel bližšie zoznámiť. Jej prvotný zjav bol totiž presným stelesnením toho, čo mu na dievčatách prekážalo. Líčidlami až prehnane zvýraznená, a tým umelo pôsobiaca krása.

Neprekvapilo ho, že si spomedzi všetkých chalanov v sále vybrala práve jeho. Nikdy sa nemohol sťažovať, že by si ho dievčatá nevšímali. Z jeho blond vlasov, sivozelených očí a príťažlivého úsmevu sa vedela nejednej zakrútiť hlava. Ale to nebolo na ňom to podstatné. Z Dadeho, ako mu vraveli všetci jeho priatelia, vyžarovala silná charizma, ktorá k nemu priťahovala všetkých ľudí, nielen dievčatá. Možno to mal v génoch a možno z neho takého človeka urobil jeho neblahý osud, keď vo veľmi skorom veku prišiel o otca.

No napriek tomu si vedel život užívať naplno. Bol všade, kde sa niečo dialo – na ihrisku ako futbalista, medzi požiarnikmi ako dobrovoľný hasič, nechýbal ani medzi chlapcami, keď sa v Štefanove, malej dedinke na Záhorí, ktorá bola jeho domovom, pochovávala basa či stavali máje, a keď sa pritrafila nejaká dobrá zábava, na ktorej sa dalo zatancovať, nenechal sa dvakrát núkať.

* * *

Inak to nebolo ani v onen večer. Práve sa konal hasičský ples, na ktorom Dade pomáhal. Lietal od šatne k tombole, od tomboly k obslužnému pultu... skrátka išiel tam, kde ho práve bolo treba... a popritom stíhal povykrúcať aj miestne dievčatá.

Celý večer by bol vynikajúci, keby za ním neustále nechodila Linda, dievča, ktoré oňho prejavovalo až priveľký záujem. Obojstranné to však rozhodne nebolo. Dade totiž neznášal jej umelinu. Z domu sa nepohla bez toho, aby na seba nenahodila takú vrstvu ‚omietky‘, až človek očakával, že jej pri každom úsmeve či grimase popraská tvár. Oči rámovala hrubá čierna linka a ťažko bolo povedať, či pod nánosom farby, ktorý prekrýval obočie, nejaké ozajstné obočie vôbec má. Či si ho celkom nevytrhala a potom nedomaľovala. O čo vyššie si zastrihávala neprirodzene čiernu ofinu, o to bolo výraznejšie. Vlasy si farbila tak dlho, že si vari ani sama nepamätala, aká je ich pôvodná farba, a rúž mala vždy po ruke; nebodaj by si nemohla obnoviť svoj ‚dokonalý‘ mejkap po každom napití z pohára či vložení sústa do úst, to by neprežila. Človek pomaly ani netušil, aká je jej skutočná tvár. Bolo by potrebné dláto, aby sa k nej niekto prepracoval. Nie. Takéto dievčatá rozhodne u Dadeho nebodovali.

A práve preto nerozumel tomu, prečo sa mu ona zapáčila už vtedy, keď sa zjavila uprostred sály krátko po tom, ako kapelník hudobnej skupiny ohlásil malé polnočné prekvapenie v podaní fantastického Romualda a jeho čarovnej partnerky Tálie. Nebolo pochýb o tom, že jej zjav zaujal každého, kto tam sedel, lenže nie spôsobom, akým na ňu po zvyšok noci i celé nasledujúce dni a mesiace myslel Dade.

Zvodnou tanečnou chôdzou obišla celý parket a prinútila všetkých mužov i ženy otočiť sa za ňou. Z každej strany sa ozýval hrmot stoličiek, ako si ich diváci naprávali tak, aby čo najlepšie videli a nič z divadla, o ktorom sa dalo vopred očakávať, že bude fascinujúce, im neuniklo. Žlto-oranžové šaty jej tesne obopínali telo od krku až do polovice lýtok, no rafinovane priesvitná látka, jej polonahý chrbát a rázporok na pravej strane, ktorý pri každom druhom kroku odhaľoval celú nohu, poskytovali dosť priestoru na to, aby rozdráždili fantáziu mužov a hormónmi nabitých chalanov. Ornamenty, ktoré boli na šatách vyšité flitrami, odrážali svetlá, rovnako ako trblietavá ozdoba v nahladko vyčesanom účese, odokrývajúcom jej štíhlu šiju.

I Dade, ktorý si na chvíľu urobil pauzu a práve sa pri stole veselo zabával so svojím strýkom Lacim, sa otočil smerom k parketu, zvedavý, aké prekvapenie sa chystá.

Najprv okolo neho prešla naoko nevšímavo, no potom sa zastavila v póze tanečníčky, pootočila hlavu a dráždivým pohľadom sa naňho pozrela ponad plece. Pomaly sa obrátila a zúžila oči ako šelma, ktorá sa chystá každú chvíľu skočiť na svoju korisť. Vrátila sa o pár krokov, usmiala sa úsmevom, ktorý neodhaľoval zuby, no o to viac provokoval, a sadla si mu na kolená, ovinúc ruky okolo jeho krku a ústami naznačiac bozk. A vtedy spolu s prvými tónmi hudby k nemu doľahla jej nežná vôňa fialiek, ktorá vôbec nekorešpondovala s jej zjavom tigrice.

Vzápätí sa pozornosť všetkých, i tanečníčky, sústredila na parket, kde sa objavil jej tanečný partner a vopred nacvičenými pohybmi začal ‚rozprávať‘ príbeh, ktorý obaja hrali: žena flirtuje s iným mužom a jej žiarlivý milenec urobí všetko pre to, aby jej dal najavo, že patrí len jemu a s nikým sa o ňu nebude deliť.

Dade vedel, že v príbehu zohráva len nepatrnú úlohu a že nemá veľa času na to, aby si ju detailne prezrel. Jej drobnú tvár prekrýval mejkap, umelé riasy mala nahrubo natreté čiernou maskarou a viečka boli až po obočie zaťažené vrstvou očných tieňov, v ktorých sa prelínali oranžová, čierna a modrá farba. Ústa mala namaľované koralovo červeným rúžom a ešte pretreté leskom. Nič na nej nebolo prirodzené, vyzerala ako figurína z výkladu, presne, ako to na dievčatách nemal rád. A napriek tomu ho priťahovala. Ale nie svojím sexepílom, ktorý v sebe nepochybne mala. Bez toho, aby si to uvedomovala, vysielala čosi, čo v ňom vyvolávalo zvláštny pocit. Pripadal si ako rytier z historických románov, ktorého úlohou je brániť nevinnosť dievčiny. Chcel sa stať jej hrdinom, jej ochrancom, jej trubadúrom. A chcel, aby pri ňom navždy zostala. Keby mu to vtedy niekto povedal, iste by si to nepriznal, ale v tom okamihu sa do nej zamiloval.

Len krátku chvíľu, oveľa kratšiu, než by si bol želal, mu sedela na kolenách a už pri nej stál ‚žiarlivý milenec‘ a ráznym gestom naznačoval, aby sa k nemu pridala. Poslúchla ho a potom sa venovala už len jemu. Ich tanec predstavoval odvekú hru medzi mužom a ženou; ona ho dráždila, no zároveň mu unikala, chcela ho i odmietala, ale napokon zvíťazil on, lovec, skrotiaci svoju obeť. Žena sa oddala mužovi a zostala v jeho mocnom objatí.

Zbytočne Dade dúfal, že sa tanec skončí inak, že Tália ‚jeho soka‘ odmietne a vráti sa k nemu, aby si mu opäť sadla na kolená. Bol sklamaný, keď aj so svojím tanečným partnerom vyšla zo sály, a v duchu preklínal choreografiu, ktorá jemu nevyhovovala.

„Teda, to bol kus! Ty máš ale šťastie!“ zahvízdal Laci. „Povedz, aké to bolo, mať takú kočku na kolenách?!“

„No čo ti budem rozprávať, bolo to...“ zamachroval Dade, ktorý nechcel dať ničím najavo, čo sa deje v jeho vnútri, a palcom naznačil jednotku. S Lacim si veľmi dobre rozumel, lebo mu bol viac ako starší brat než strýko, a téma baby nebola medzi nimi tabu.

„Že som ja nesedel na kraji, ty si teda vieš vybrať miesto!“

„A ja ti nestačím?!“ capla Laciho po chrbte jeho žena Andrejka, aby na seba upozornila.

„Ale stačíš, miláčik, stačíš. Veď to ja len tak, aby reč nestála. To vieš, my chlapi...“ hájil sa Laci a vtisol svojej zbožňovanej manželke bozk na líce, aby si ju udobril, hoci nebolo treba. Andrejka mala zmysel nielen pre humor, ale aj pre chlapské reči, pokiaľ boli neškodné, čo si u Laciho mohla byť istá.

Zato Lindu, ktorá sa na Dadeho nalepila aj pri stole, ich slová popudili: „Pf! Neviem, čo na nej vidíte?! Taká zmachlená barbie!“

Tá pravá sa ozvala, pomyslel si Dade a iste nebol sám podľa úškrnov ostatných pri dlhom stole, ktorí sedeli dosť blízko na to, aby počuli celý ich rozhovor. Radšej sa zdvihol s výhovorkou, že musí ísť ďalej obsluhovať, no v skutočnosti dúfal, že sa mu ešte podarí zahliadnuť tanečníčku Táliu, kým odíde celkom. Nestihol však ani vyjsť zo sály, keď si ho odchytili hlavní organizátori plesu, aby im išiel pomôcť s tombolou. Voľky-nevoľky, musel sa otočiť a zmieriť sa s tým, že ju viac neuvidí.

Po rozobratí tomboly si zase sadol k stolu k Lacimu, ignorujúc, že tam Linda zostala sedieť, akoby sa cítila byť členkou ich rodiny. Laci mu hneď nalial za pohárik: „Daj si, nech ma dobehneš! Dnes nejako nestíhaš.“

„Dám si, ale tento bude posledný,“ predsavzal si Dade splniť sľub, ktorý dal mame pred odchodom na ples, keď mu nezabudla prízvukovať: Drahošek, pi s rozumom, veď už máš osemnásť! Daj si do jednej nohy, do druhej... do tretej a dosť! Uvedom si, že nie si stonôžka! Dade totiž občas pozabudol, že tou stonôžkou nie je, ale dnes si dal záväzok, že sa na nijakého článkonožca hrať nebude. Zvlášť po tom, ako sa mu mama raz priznala, že keď je opitý, akoby to ani nebol on. Pripadá jej celkom cudzí. A to ho zamrzelo. Nechcel byť pre svoju matku niekým cudzím, aj keby to malo byť len jeden jediný deň, či hodinu, minútu...

Ako si prikladal pohárik k perám, znenazdania pri ich stole zastalo dievča s rozpustenými svetlogaštanovými vlasmi, ktoré zdobil len tenký zapletený prameň, prechádzajúci zľava ponad čelo na pravú stranu, kde sa voľne strácal v záplave hebkých vĺn. Jej peknú tváričku zdobil priesvitný lesk, jemne natretý na pery, a slabá vrstva maskary na mihalniciach, inak nič. Nijaký krikľavý rúž, nijaké hrubé očné tiene či domaľované obočie, a hoci sa jej líca mierne červenali, bolo vidno, že je to jej prirodzená červeň. Isto sa práve vrátila zvonka, kde začalo mrznúť.

„Prepáč,“ neznáma dievčina oslovila priamo Dadeho. „Nespôsobila som ti náhodou nejaké problémy?“ Tvárila sa, akoby mala skutočné obavy, a napäto očakávala jeho odpoveď.

Jej tvár sa mu zdala povedomá a okamžite upútala jeho pozornosť. „Prosím?“ spýtal sa nechápavo.

„Či som ti nespôsobila nejaké problémy,“ zopakovala. „U partnerky,“ doplnila a na moment pritom zaletela pohľadom k Linde, ktorá sedela vedľa neho bližšie, než mu bolo príjemné.

Linde to neuniklo a očividne ju potešilo, že ju neznáme dievča považuje za jeho partnerku. Okamžite sa naňho nalepila ešte viac. Dade sa inštinktívne odtiahol.

„To nie je moja partnerka,“ povedal rýchlo, na čo sa Linda zatvárila urazene.

Nechápal prečo, veď je to pravda. Nič spolu nemajú, nikdy nemali, a kým je slnko na nebi, ani mať nebudú. Nevie, prečo v sebe neustále drží nádej, že by u neho mohla mať niekedy šancu, nedal jej najmenší dôvod myslieť si to. Správal sa k nej len ako ku kamarátke, a aj keď mu jej spoločnosť nebola veľmi príjemná, bol k nej vždy ohľaduplný. Ale len preto, lebo má gentlemanstvo v krvi. Teraz však rozmýšľal, či by nemal svoje správanie k nej prehodnotiť, aby raz a navždy pochopila, že si nemá robiť márne nádeje. Ale ktovie, či by jej to vôbec došlo, lebo ani inteligencie veľa nepobrala. Možno práve tento nedostatok si kompenzovala svojím výrazným mejkapom a často extravagantným oblečením.

Neznáma brunetka po Dadeho slovách prebehla narýchlo očami ostatné ženy a dievčatá, ktoré sedeli v blízkosti, zrejme hľadala dôkazy jeho partnerstva s niektorou inou okrem Lindy. Dade to pochopil a rýchlo pridal: „Nemám partnerku.“

„Aha!“ dievčina sa konečne usmiala. „Takže je všetko v poriadku.“

„Áno,“ uisťoval ju, aj keď stále nerozumel, o čo ide. Aké problémy a najmä čím by mu mala spôsobiť? Ale nemohol si pomôcť, musel ju ubezpečiť, že je sám. Aj ona sa mu totiž páčila. Tento večer je akýsi bohatý na dievčatá, ktoré v ňom vzbudzujú mimoriadny záujem. Predtým tanečníčka, teraz táto neznáma... Čo sa to s ním deje?

„Tak to je dobre. Prepáčte, že som vás vyrušila,“ usmiala sa na všetkých pri stole a predtým, než odišla, zaželala im príjemnú zábavu.

„A to bol kto ?“ vyhŕkla Linda, ešte stále urazeným tónom.

Dade pokrčil plecami, nespúšťajúc oči zo vzďaľujúcej sa dievčiny. Tuho premýšľal. Tá ladná chôdza, ten povedomý úsmev...

„Nie je to náhodou...?“ začal Laci, ktorému neznáma dievčina takisto vŕtala v hlave.

„...tá tanečnica,“ konečne Dademu došlo, prečo mu bol jej úsmev povedomý. Čudoval sa, že na to neprišiel hneď, ale vonkajší vzhľad dievčiny ako profesionálnej tanečníčky a jej prirodzený pôvab boli také diametrálne odlišné, že by to pomýlilo každého. Dokonca sa zdanlivo líšili aj vekovo. O Tálii sa dalo predpokladať, že je od neho staršia, odhadoval ju na takých dvadsať rokov. Neznáma dievčina vyzerala na šestnásť-sedemnásť, ani o rok viac.

Ich domnienka sa potvrdila, keď dorazila k stolu na druhom konci sály a prisadla si k partii, ktorú spolu s ňou tvorili štyri dievčatá a traja chalani. Medzi nimi hneď spoznali ‚žiarlivého milenca‘, ktorý svoj vzhľad až tak veľmi nezmenil. Čierne vlasy si nechal rovnako nagélované, ako mal pri tanci, len košeľu s flitrami vymenil za inú, aj keď i tá sa od klasických líšila a pôsobila umeleckým dojmom. Šaty jeho partnerky, do ktorých sa prezliekla, vyzerali síce pôvabne, ale pomerne obyčajne, a viac skromne ako sexy, najmä v porovnaní s tými, ktoré mala oblečené predtým. Akoby sa princezná-bohyňa premenila na Popolušku.

„No, takto v civile nie je bohviečo!“ nezabudla podotknúť Linda, pre ktorú premena Tálie na Popolušku bola akýmsi zadosťučinením, a viac si odmaľovanú tanečníčku nevšímala.

Ale Dademu nedala pokoj. Neustále poočku sledoval, čo sa deje pri vzdialenom stole alebo na parkete, keď sa Tália a Romuald zdvihli a krúžili v rytme hudby. Už nepredvádzali špeciálne tanečné kreácie, tancovali bežným spôsobom, ale aj tak ich pohyby vynikali nad všetkými ostanými. Nedalo sa poprieť, že sú to trénovaní tanečníci.

Všimol si, že zvyšní traja chalani pri stole si pri tanci partnerky striedajú, a keďže bolo dievčat viac, vždy jedno zostávalo sedieť. No nepredpokladal, že by to bola práve Tália, keďže sa jej jej tanečný partner venoval naplno. Preto ho prekvapilo, keď sa tak stalo.

Romuald ju síce pozýval do tanca, ale ona mu čosi povedala a pokrútila hlavou. Na to sa on postavil a vyzýval ju opäť, no tentoraz podobným gestom, aké predvádzal pri ich choreografii. Ak očakával, že za ním poslušne pôjde ako ovečka za svojím pastierom, tak sa mýlil. Očividne sa jej jeho majetnícke správanie nepáčilo. Možno to bola ochotná pripustiť ako súčasť tanečného vystúpenia, no v skutočnom živote jej to rozhodne prekážalo. Ešte dôraznejšie pokrútila hlavou. Romuald z trucu vyzval k tancu najkrajšie zo zvyšných troch dievčat, a keď ho odvádzal na parket, provokatívne sa obzrel ponad plece s výrazom: Ha, pozeraj sa na mňa a žiarli! Ale Tália sa len pobavene uškrnula a ľahostajne mykla plecom. O chvíľu sa zdvihli i ostatní a zaujímavá brunetka zostala sedieť pri stole sama, spokojne sa usmievala a cez slamku upíjala zo svojho pohára s džúsom. Ani najmenší pohľad pritom nevenovala svojmu partnerovi, ktorý sa oddával vášnivému tancu so sexy blondínkou.

„Nevyužiješ to?“ začul Dade pri uchu zasyčať Laciho. „Konečne je sama,“ a kývol hlavou smerom k osamotenej Tálii.

„Čo?“ prebral sa Dade akoby z tranzu. „O čom to hovoríš?“ robil sa nechápavým.

„Dobre vieš, o čom. O tej tanečnici, po ktorej stále poškuľuješ. Tak choď za ňou a pozvi ju do tanca!“ drgal ho do pleca.

„Prečo by som to robil?“ hral Dade divadielko ďalej. „A okrem toho, je tu so svojím partnerom, nebudem liezť niekomu do kapusty.“

„Prečo by si to robil?!“ pokrútil Laci pobúrene hlavou. „Pretože sa ti páči, fíďo! A s tým jej partnerom... no neviem, nevyzerá to, že by mali nejaký horúci vzťah, aspoň z jej strany nie. A aj on teraz tancuje s inou, tak prečo by si nemohla zatancovať s iným aj ona? Veď ju nejdeš požiadať o ruku. Tak choď, ty trkvas!“

„Čo si?! Tancovať s takou profesionálkou? Veď by som si pri nej pripadal ako poleno. Ani si nemyslím, že by mala momentálne záujem o tanec, a už vôbec nie so mnou,“ nachádzal Dade stále nové výhovorky.

Laci nemohol uveriť vlastným ušiam. „Čo ti už ozaj šibe? Nikdy si sa nepodceňoval a začneš s tým práve teraz?! Koho si vybrala spomedzi všetkých chalanov v sále? Teba. Komu si sadla na kolená? Tebe. Za kým potom išla? Za tebou. Aj ty sa jej páčiš, to ti vravím,“ snažil sa obnoviť synovcovu sebadôveru.

„Sedenie na mojich kolenách bola súčasť ich vystúpenia,“ podotkol Dade.

„To síce áno,“ nenamietal Laci, „ale nebol si jediný chlap, čo bol na kraji. Čo myslíš, prečo obišla celú sálu? Keby jej to bolo jedno, sadla by si na kolená prvému, koho mala poruke. Ale ona si vyberala. A vybrala si teba... Pozri, uzatvoríme spolu dohodu: ja ťa zbavím na jedno kolo Laury a ty pôjdeš za Táliou,“ snažil sa ho presvedčiť neodolateľnou ponukou.

To už zabralo. Ale Dade mal ešte obavy o Laciho manželku: „A čo Andrejka?“

Laci videl, že so svojím úplatkom zabodoval. „Andrejka to pochopí.“ Hneď sa aj prisunul k svojej manželke a niečo jej pošepkal do ucha. Keď sa od nej odtiahol a spýtavo sa jej pozrel do očí, súhlasne prikývla a usmiala sa naňho aj na Dadeho. Laci jej ešte niečo krátko pošepkal, vtlačil jej rýchly bozk na líce a potom sa postavil a požiadal o tanec prekvapenú Lindu. Aby svojmu synovcovi pripravil čo najpokojnejšiu pôdu, odviedol ju do najvzdialenejšieho kúta tanečného parketu, odkiaľ nemala výhľad ani na ich stôl, ani na stôl, pri ktorom sedela tanečnica Tália.

Andrejka pozrela na Dadeho veľavýznamným pohľadom a kývla smerom k dievčine, ktorá bola záujmom rozhovoru medzi Dadem a jej manželom. „Choď!“ naznačila perami, lebo počuť cez hlasnú hudbu by ju odtiaľ, kde sedela, aj tak nebolo.

Dade sa zdvihol, nechcel premárniť ‚obetu‘ svojho strýka, ale kým sa vzdialil, podišiel k Andrejke, nahol sa k nej a spýtal sa: „A nebude ti vadiť, že ťa tu nechám samu?“ Pri stole totiž zostali už len oni dvaja.

„Čo si?! Nebude. A nezdržiavaj sa so mnou, lebo aj dohrajú, kým sa rozhýbeš!“ poháňala ho.

Aj Dade s vďakou vtlačil strýkovej dokonalej manželke bozk na líce, na čo sa ona zachichotala a letmo ho capla po pleci. „Choď už!“

* * *

Kým sa Dade približoval k dievčine, rozmýšľal, ako ju osloví. Mysľou mu prebehol jeden zážitok z Nitry, keď tam boli s kamarátmi na Agrokomplexe. Na prechode dali prednosť mladým dievčatám a ako prechádzali okolo nich, Dade sa vyklonil z okna a zavolal na ne: „Ruky bozkávam, slečny!“ Uškrnul sa pri tej spomienke. Ale takéto žartíky by sa teraz nehodili, a tak Táliu len jednoducho pozdravil: „Ahoj!“

Jeho pozdrav zanikol v hluku hudby, ktorá tu bola kvôli blízkosti reproduktora oveľa intenzívnejšia než pri ich stole, a dievčina si ho nevšimla. Práve dopila džús a prázdny pohár odsunula nabok. Vzápätí sa postavila a otočila sa. Zarazene sa pozrela na Dadeho, nečakala, že za ňou niekto stojí. Podvedome o krok ustúpil, aby nemala pocit, že ju nejako blokuje. Jej tvár sa veľmi rýchlo vyjasnila, keď ho spoznala.

„Ahoj!“ pozdravil ju ešte raz.

„Ahoj!“ odpovedala mu a ústa sa jej pobavene zavlnili, zrejme jej pripadalo smiešne, že len tak oproti sebe stoja a zdravia sa. Mlčky naňho pozerala a so spýtavo zdvihnutým obočím čakala, čo jej povie, veď, koniec koncov, to on prišiel za ňou, nie ona za ním.

Ale Dade akosi odrazu nevedel, čo má povedať. V tejto situácii sa mu zdalo trápne žiadať ju o tanec a narýchlo nevedel, čo iné si vymyslieť, aby sa s ňou bližšie zoznámil.

„Chcela som ísť von nadýchať sa čerstvého vzduchu, neodprevadíš ma?“ pomohla mu ona, akoby vycítila jeho nerozhodnosť.

Vo vestibule si vyzdvihli kabáty a vyšli pred kultúrny dom, kde pred dverami postávalo zopár ľudí a fajčilo. Tália zamávala rukou pred tvárou, aby od seba odohnala nepríjemný cigaretový zápach, a zamierila ďalej od budovy, kde nikto nebol, a najmä tam neprivialo dym od fajčiarov.

Zhlboka sa nadýchla. „Je tu tak príjemne,“ vzdychla si a so zatvorenými očami si s pôžitkom užívala sviežosť ovzdušia, akoby celkom zabudla, že tam nie je sama. Dade nedokázal odtrhnúť zrak od jej tváre a premáhal nutkanie nakloniť sa k nej a pobozkať ju.

O chvíľu sa prebrala zo svojho zabudnutia a zadívala sa na neho. Tentoraz jej pohľad vravel: Raz som ti už pomohla, teraz je len na tebe, aby si začal.

Dade sa rozhodol nadviazať na situáciu, keď prišla k ich stolu s podivnou otázkou, s ktorou ho priviedla do pomykova. „Prečo si si myslela, že by si mi mohla narobiť problémy?“ Síce po tom, ako v neznámej brunetke spoznal tanečnicu Táliu, pochopil, že jej išlo o sedenie na jeho kolenách v prítomnosti jeho ‚priateľky‘, ale aj keby bola Linda jeho skutočnou priateľkou, nevidel dôvod, prečo by v tom mal byť problém.

„No, vieš, s touto choreografiou sme už párkrát vystupovali. Zvyčajne máme v sále niekoho známeho, komu si sadám na kolená, ale niekedy si musím vybrať aj spomedzi cudzích.“

„A tebe je to nepríjemné,“ domýšľal si Dade.

„To nie, to je v pohode!“ mávla rukou. „Veď o nič nejde a väčšina ľudí to chápe. Ale raz jedna žiarlivá partnerka urobila svojmu priateľovi takú scénu, akoby sa medzi nami stalo bohviečo. Odvtedy si radšej dávam pozor a vyberám si takých chlapov, o ktorých si myslím, že sú nezadaní.“

„Preto si si vybrala mňa?“

„No... čiastočne,“ priznala tak napoly. Druhú časť dôvodu svojho výberu si takticky nechala pre seba. „Vyzeralo to, že si sám, ale potom som si nebola istá, keď som videla to dievča, ako sa k tebe túli,“ narážala na Lindu. „Síce sa mi to zdalo divné...“ nedokončila a ledabolo pokrčila plecami.

„Prečo sa ti to zdalo divné?“ nenechal vetu nedopovedanú.

„Nejako sa mi nehodí, že by si chalan ako ty vybral také dievča. Ale proti gustu žiaden dišputát.“

Dade sa zasmial: „Linda naozaj nie je moja frajerka.“

„Len či to vie aj ona!“ pridala sa k jeho smiechu pôvabná brunetka. „Nevyzerá, že by si to uvedomovala.“

„Vie to dobre, potvora! Ale máš pravdu, občas to trochu preháňa.“

„Trochu?“ Dadeho mierny opis Lindinho vnucovania sa Táliu pobavil. „To, ako sa na teba lepila, nevyzeralo na trochu,“ vtipkovala ďalej.

Obaja sa tak rozosmiali, až nemohli lapiť dych.

„To je vážne výstižné,“ prehovoril konečne Dade. „Ale nevedel som, že si ma tak všímaš,“ neskrýval, ako mu jej záujem polichotil.

„Trochu,“ použila rovnaký výraz ako pri Linde a obaja sa opäť rozosmiali.

Keď sa tak uvoľnili spoločným smiechom, z Dadeho spadli posledné zvyšky zábran, ktoré by sa mohli ešte kdesi ukrývať, a v Táliinej prítomnosti si pripadal, akoby sa poznali odjakživa. Preto sa odvážil ísť i do riskantnejšej otázky a dúfal, že ju tým nijako neurazí a neodoženie ho od seba.

„Musím sa ti priznať, že som ťa takmer nespoznal, keď si prišla k nášmu stolu. Kam sa podelo to všetko, čo si mala na sebe?“ zakrúžil dlaňou pred svojou tvárou.

„Myslíš moju tanečnú masku?“ označila vtipne svoje profesionálne líčenie. „Je to len súčasť tanečného vystúpenia. Odkladám ju spolu so šatami,“ vysvetlila.

„Takto sa mi páčiš oveľa viac,“ bol úprimný.

„Áno?“ usmiala sa potešene. „Tak to je fajn, pretože,“ priblížila sa k nemu s výrazom, akoby mu išla povedať niečo tajné, „neznášam tanečný mejkap. Ale nikomu to na mňa neprezraď!“ zachichotala sa.

„Neboj sa, budem mlčať ako peň, ani mučením to zo mňa nedostanú,“ pristúpil na jej hru.

Najradšej by s ňou zostal do samého brieždenia a ešte dlhšie, ale hudba zrazu utíchla a Tália sa automaticky pozrela na vstupné dvere.

„Asi už budeš musieť ísť dnu, však? Aby ťa tvoj partner nehľadal,“ pochopil Dade a bolo mu ľúto, že sa jeho až príliš krátke stretnutie so zaujímavou dievčinou blíži ku koncu.

„Nie je to môj partner,“ opravila ho rýchlo, ako on predtým ju pri stole, keď označila Lindu za jeho priateľku. „Teda... chcela som povedať, že je to len môj tanečný partner. Iba kamarát.“

Dadeho táto správa potešila: „Len či to vie aj on,“ použil jej predchádzajúce slová a uškrnul sa.

„Hmm... nevyzerá to tak, však?“ uznala Tália. „Niekedy mám pocit, že sa do svojich tanečných úloh až príliš vžíva a potom má problém odosobniť sa. Je to skvelý tanečník, ale... No, nechajme to tak! Radšej pôjdem predsa len dovnútra, dnes je tu v úlohe ‚žiarlivého milenca‘, tak aby sa ti od neho náhodou niečo neušlo,“ zaironizovala na úkor svojho tanečného partnera.

Hneď sa aj vybrala dovnútra, aby na ňu jej spoločník dlho nečakal. Vo vestibule sa ešte otočila: „Kvôli čomu si vlastne za mnou prišiel? Chcel si len vedieť, prečo som si myslela, že som ti mohla narobiť problémy, nič viac?“

Opäť mu krásne nahrala. Bola to výborná príležitosť, ako sa vrátiť k svojmu pôvodnému zámeru. „Vlastne som ťa prišiel požiadať o tanec,“ povedal.

„Tak potom je škoda, že už dohrali,“ poznamenala s úprimnou ľútosťou a vkročila do sály.

Dade, povzbudený jej poznámkou, za ňou ešte zavolal: „A čo to ďalšie kolo? Išla by si?“

„Rada,“ usmiala sa a v očiach jej zaihrali iskričky. Pohľadom vyhľadala svojho tanečného partnera Romualda, ktorý ju zbadal a netrpezlivo čakal, kedy sa vráti k stolu. Vyzeralo to, že ak nepríde do piatich sekúnd, vyvolá zbytočnú škriepku, hoci, ako vravela Tália, nie sú nič viac než taneční partneri. „Alebo...“ zaváhala a Dade na moment stŕpol, či si to nerozmyslela a neodmietne ho, „...radšej až v tom ďalšom kole. Dve kolá po sebe bezo mňa... to by neprežil. A ani by to nebolo voči nemu fér, sme tu spolu,“ pozrela na Dadeho, či ju pochopil.

„V poriadku,“ padol mu kameň zo srdca. „Tak teda to ďalšie.“ Bol spokojný, že ho celkom neodmietla a bude si s ňou môcť zatancovať. Tešil sa na opätovnú vôňu fialiek, ktorá mu opantávala zmysly počas celého ich rozhovoru.

„Tak ako?“ spýtal sa Laci, ktorý už netrpezlivo očakával správy od svojho synovca. Čudoval sa, keď sa Dade neobjavil na tanečnom parkete, ako dúfal, ale neuniklo mu, že sa on i Tália vrátili do sály z toho istého smeru, aj keď nie spolu. Najprv vošla ona a až o chvíľu Dade. Laci chcel vedieť všetko, do najmenších podrobností. Ale akosi pozabudol, že pri stole nie sú sami.

„Čo ako?“ zaostrila hneď Linda ušami.

„Do toho ťa nič!“ zahriakol ju Dade. Vzápätí sa však v duchu vyhrešil. Takto by sa k dievčaťu správať nemal, nech už je akékoľvek. Ale rozhodne je načase vážne sa s ňou porozprávať, aby pochopila, že takéto nikamnevedúce naháňanie chalana je aj pod jej úroveň. Ale až neskôr, tento večer si kaziť nebude.

Ospravedlnil sa Linde a sadol si za stôl. Chytil do ruky svoj pohár s kofolou, tváriac sa, že je smädný. Laci naňho stále robil veľké oči, tak mu nenápadne ukázal palcom jednotku, akoby chcel povedať: je to na dobrej ceste. Laci zase naznačil palcom a ukazovákom koliesko, ktoré znamenalo: super, som rád!

Obaja boli náramne spokojní. Vtedy ešte netušili, že sa Dadeho nová známosť skončí rovnako rýchlo, ako sa začala.

Márne hľadanie

Dade nemohol povedať, že by vtedajší večer dopadol zle, to rozhodne nie. Dievča, ktoré poznal iba ako tanečníčku Táliu, mu skutočne venovalo celé jedno kolo, ako mu sľúbilo. Tália našľapovala zľahka a nechala sa ním viesť napriek tomu, že bol v tanci len obyčajný amatér a ona profesionálka. Jej boky sa pod jeho rukami vlnili, až musel chvíľami zatajovať dych, a pri pomalej piesni na záver kola si položila hlavu na jeho plece a celkom sa oddala jeho vedeniu. Aj on privrel oči a užíval si chvíle s ňou. Bolo to romantické i zmyselné, nežné i vzrušujúce, bolo to všetko, čo kedy mohol taký mladý chlapec očakávať od dotyku s krásnym dievčaťom.

A potom prišlo rozčarovanie v podobe jej zmiznutia. Nezostala ani do konca plesu. Nestihol si od nej vypýtať telefónne číslo, nestihol ani zistiť, odkiaľ je, kde by ju mohol nájsť. Stratila sa, akoby sa prepadla pod čiernu zem. Keby nebolo Laciho, ktorý do svojho mobilu nasnímal pár záberov, keď spolu tancovali, bol by prisahal, že sa mu len snívala.

Ale nesnívala, iba o nej nikto nič nevedel. Ani o nej, ani o jej tanečnom partnerovi.

Samozrejme, že mu ako prvé napadlo spýtať sa na nich dievčat a chalanov, s ktorými sedeli pri stole. Ale zistil, že ich rovnako ako on videli po prvýkrát. Krátko po polnočnom vystúpení ich vraj oslovil tanečník Romuald a požiadal ich, či by si k nim nemohli prisadnúť. Pravdaže súhlasili, jeho výberom sa cítili poctení. Tália sa k nim pridala až o niečo neskôr, keď sa prezliekla a odlíčila. Napriek tomu, že s nimi strávili niekoľko hodín v priateľskej atmosfére, veľa im toho o sebe nepovedali. Iba to, že nie sú odtiaľ – čo vedeli aj sami, lebo Štefanov je malá dedinka a také výrazné osobnosti, ako sú oni, by neunikli pozornosti verejnosti – a že si občas spolu chodia zatancovať na zábavy. A to bolo všetko.

Keď Dade nepochodil u nich, snažil sa niečo zistiť od členov kapely. Ale tí nevedeli ani toľko, koľko predchádzajúca partia. Iba im pustili nahrávku, ktorú si priniesli so sebou na CD-čku.

Ani po rozhovore s hlavnými organizátormi plesu nebol múdrejší.

„Asi ti veľmi nepomôžeme, pretože nevieme, kto to bol. Prišli za nami okolo jedenástej a chceli sa zabaviť a ako vstupné ponúkli, že zatancujú,“ povedal jeden.

„Najprv sa nám to nepozdávalo, ale potom nám predviedli pár krokov a otočiek, tak sme súhlasili, reku, aspoň sa ľudia zabavia. A stálo to zato, nie?“ pridal sa druhý.

„To áno, boli perfektní,“ pritakal im Dade. „Ale fakt neviete, odkiaľ prišli? Nenechali vám na seba nejaký kontakt, hocičo?“

„Keď ti máme pravdu povedať, ani nás to veľmi nezaujímalo. Brali sme ich iba ako oživenie večera,“ pokrčili obaja bezradne plecami.

Najviac svetla do pátrania prinieslo zapojenie internetu, ale i to boli len malé iskričky, z ktorých sa nepodarilo rozdúchať poriadny oheň. Prešiel vari všetky stránky, týkajúce sa rôznych tanečných klubov a súťaží, ale nenašiel nikoho, kto by sa podobal na Táliu a Romualda. Na jeho výzvu sa ozvalo niekoľko ľudí, ktorí videli tento pár tancovať na iných zábavách, a poslali mu dokonca aj fotky, no ani oni o nich nič viac nevedeli. A navyše zistil, že v skutočnosti nepozná ani brunetkino pravé meno, pretože tanečníkov raz ohlásili ako Valéra a Grétu, inokedy ako Dáriusa a Rianu, Frederika a Klaudiu...

A tak záhadná dievčina, ktorá si opantala Dadeho srdce a ani o tom nevedela, zostala naďalej záhadnou.